ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року	Львів	Справа № 460/8283/24 пров. № А/857/23678/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року (головуюча суддя Недашківська К.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій,-

постановив:

ОСОБА_1 , 28.07.2024 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, з 01.03.2021 у розмірі 1,11, з 01.03.2022 року у розмірі 1,14, з 01.03.2023 у розмірі 1,197 та з 01.03.2024 у розмірі 1,0796; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити індексацію та перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за  2017-2019  роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії з 01.03.2021 у розмірі 1,11, з 01.03.2022 року у розмірі 1,14, з 01.01.2023 року у розмірі 1,197 та з 01.03.2024  у розмірі 1,0796.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня  2024  року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що з відповіді відповідача вбачається та рішенням суду не спростовується, що при перерахунку пенсії у  2021,  2022,  2023  та  2024  році застосовано середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та яка враховується для обчислення пенсії за  2014-2016  роки яка становила 3764,40 грн, та збільшена на коефіцієнти 1,17; 1,1; 1,11; 1,14; 1,197 та 1,0796 7994,47 грн. Тобто відповідачем збільшенням показника середньої заробітної плати здійснено наростаючим підсумком з  2019  року. Проте, судом ухвалено рішення про відмову в проведенні індексації пенсії лише з одним коефіцієнтом збільшення, який встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024  № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у  2024  році» (далі - Постанова № 185) Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Отже, Кабінет Міністрів України визначає виключно порядок індексації пенсії, а визначення розміру індексації пенсії та інших доходів громадян України проводиться виключно законами України: як визначено ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», - із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що кожного року проводиться перерахунок пенсії згідно з Порядком № 124 з урахуванням коефіцієнту встановленими зокрема, Постановами № 127, 118, 168 та 185. При цьому, до пенсії призначеної відповідно до Закону № 1058 за зверненнями, що надійшли до 31 грудня  2020  (Постанова № 127) до 31 грудня  2021  року (Постанова № 118), до 31 грудня  2022  року (Постанова № 168) та до 31 грудня  2023  (Постанова № 185) включно, які не підвищуються згідно з Порядком № 124 з 1 березня  2021  року (Постанова № 127), з 1 березня  2022  року (Постанова № 118), з 1 березня  2023  року (Постанова № 168) та відповідно з 1 березня  2024  року (Постанова № 185), установлено відповідну доплату. При цьому, положення Закону № 1058  та Порядку 124 прямо визначають, що індексації підлягають пенсії кожного року з 01 березня. Положення Порядку № 124 та Постанов № 127, 118, 168 та 185 не визначають, що відповідні коефіцієнти застосуються виключно до середньої заробітної плати за  2014-2016  роки (станом на 1 жовтня  2017  року). При цьому, пенсія позивача підлягає індексації з огляду на положення п.2 та 3 Порядку № 124. Матеріали справи свідчать, що відповідач виходив з помилкового тлумачення вищезазначених норм при застосуванні відповідних коефіцієнтів визначених Постановами № 127, 118, 168 та 185 у відповідності до Порядку № 124. Також відмова не містять підстав щодо не розповсюдження на позивача права на перерахунок пенсії визначений ст. 42 Закону  № 1058-IV  та п. 2, 3, 4 Порядку № 124. З матеріалів справи вбачається, що позивачу призначено пенсію за віком в  2020  році із застосуванням показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за три попередні роки за  2017-2019  роки, тобто, саме цей показник застосовувався при призначення пенсії. Вказує, що підстав для не застосування коефіцієнтів визначених Постановами № 127, 118, 168 та 185 до середньої заробітної за  2017-2019  роки проіндексованої постановою № 251 відповідач не наводить. З відповіді відповідача вбачається, що при перерахунку пенсії у  2021,  2022,  2023  та  2024  році застосовано середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та яка враховується для обчислення пенсії за  2014-2016  роки яка становила  3764,40 грн, та збільшена на коефіцієнти 1,17; 1,1; 1,11; 1,14; 1,197 та 1,0796 7994,47 грн. Тобто, відповідачем збільшення показника середньої заробітної плати здійснено наростаючим підсумком з  2019  року. Проте, матеріали справи не містять доказів, що позивачу у  2019  році проведено перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. З огляду на дату призначення пенсії та прийняття Постанови КМУ від 20 лютого  2019  року № 124, та визначену Порядком дату перерахунку як 01 березня відповідного року, підстав вважати, що такий перерахунок проводився немає. Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, як одержувач пенсії за віком з  2020  року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
При призначенні пенсії ОСОБА_1 у  2020  році застосовано середню заробітну плату по країні за  2017-2019  роки (7763,17 грн) - відповідно до частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою щодо проведення індексації пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії (за 2017-2019) на коефіцієнти збільшення 1,11 з 01.03.2021, 1,14 з 01.03.2022, 1,197 з 01.03.2023  та на коефіцієнт 1,0796  з 01.03.2024.
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 31.05.2024, повідомило позивача, що підстав для індексації пенсії шляхом збільшення на відповідні коефіцієнти показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, яка врахована для призначення пенсії, зокрема, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 22.02.2022 № 127, від 16.02.2022 № 118, від 24.02.2023 № 168, від 23.02.2024 № 185 немає.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при обчисленні пенсії за віком позивача відповідно до  Закону № 1058-ІV  у 2020 році Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було застосовано середній заробіток в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2017-2019, який становив - 7763,17 грн. Оскільки розмір пенсії позивача у відповідні періоди був більшим за розміри показників середньої заробітної плати, які підлягають застосуванню при проведенні перерахунку пенсії з урахуванням її індексації відповідно до  статті 42 Закону №1058-ІV. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу було призначено відповідні надбавки до пенсії, які виплачуються в розмірах, визначених  Постановами Кабінету Міністрів України № 127 від 22.02.2021 – 100 грн (з 01.07.2021), № 118 від 16.02.2022 - 135 грн, № 168 від 24.02.2023 - 100 грн, № 185 від 23.02.2024 - 100 грн. Вказані постанови Кабінету Міністрів Українина даний час є чинними і у встановлений законодавством спосіб протиправними не визнавались, а тому підлягають застосуванню. 
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає  Закон України «Про індексацію грошових доходів населення»  (далі  -  Закон № 1282-XII).
Відповідно до  статті 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно приписів  статті 2 Закону № 1282-XII  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначається  статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга  статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення згідно зі  статтею 4 Закону №1282-XII, є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина  друга  статті 9 Закону № 1282-XII).
У зв`язку із необхідністю вдосконалення пенсійного забезпечення громадян, визначення дати щорічної індексації пенсії та кола осіб, яким пенсії індексуються, 15 лютого  2022  року було прийнято  Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» № 2040-ІХ, яким частину п`яту  статті 2 Закону № 1282-XII  було викладено в новій редакції.
Так, частиною п`ятою  статті 2 Закону № 1282-XII  в редакції  Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства»  визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої  статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі -  Закону № 1058-IV).
Преамбулою Закону № 1058-IV  закріплено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону України.
Відповідно до частини другої  статті 42 Закону № 1058-IV  для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії Кабінетом Міністрів України 20 лютого  2019  року видано Постанову № 124, якою, серед іншого, затверджено Порядок № 124.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 124 у  2019  році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня  2017  року на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 4 Порядку № 124 визначено, що коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою:
(ЗСЦ+ЗСЗ )х 50%
К  =  ------------------------  + 1%,
100%
де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);
ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках), що визначається за такою формулою:
ЗСЗ = Псзп (1): Псзп(2) х 100% - 100%,
де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення;
Псзп (2) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.
Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня.
Так, запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів.
Пунктом 1 Постанови №127 установлено, що у  2021  році: перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124  «Питання проведення індексації пенсій у  2019  році», проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.
Постановою № 118 з 01 березня  2022  року було установлено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14; у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії.
Пунктом 3  розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»  на  2023  рік зупинено дію  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». У свою чергу пунктом 8  розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»  установлено, що у  2023  році, зокрема, частина друга  статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
Так, з метою реалізації пункту 8  розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»  Кабінет Міністрів України 24 лютого  2023  року прийняв постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що з 01 березня  2023  року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої  статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.
Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 185 від 23.02.2024.
Пунктом 1 Постанови №185 установлено, що з 1 березня  2024  року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої  статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,0796.
Отже, індексація пенсій у подальшому відповідно до Постанов № № 127, 118, 168 та 185, проводиться згідно з Порядком № 124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на 1 жовтня  2017  року на відповідні коефіцієнти.
Таким чином, положення Порядку № 124, не узгоджені з приписами частини другої  статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01 жовтня  2017  року (за приписами Порядку).
Відповідно до  статті 7 Закону № 1058-IV  загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, серед іншого, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Так, принцип законодавчого визначення умов і порядку його здійснення, полягає у забезпеченні чітких, рівних та прозорих правил для всіх суб`єктів, що беруть участь у цій системі. Умови, права та обов`язки щодо пенсійного страхування встановлюються виключно законами України. Це забезпечує правову визначеність і недопущення свавільного регулювання. При цьому, цей принцип також передбачає рівність прав і гарантій, адже законодавство повинно гарантувати однакові умови участі в системі для всіх осіб, незалежно від їхнього соціального чи економічного статусу. Крім того, зазначений принцип загальнообов`язкового державного пенсійного страхування полягає у прозорості умов нарахування пенсій, обчислення страхового стажу, розмір внесків і виплат, що дає змогу громадянам чітко розуміти свої права та обов`язки. Цей принцип правового регулювання також втілює принцип соціальної справедливості, адже законодавчо врегульовані умови покликані забезпечити справедливий розподіл пенсійних коштів між усіма учасниками системи, враховуючи сплачені внески та тривалість страхового стажу.
Принцип диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) спрямований на забезпечення соціальної справедливості та мотивації до участі в системі страхування. Оскільки розмір пенсії прямо залежить від тривалості страхового стажу - чим довший стаж, тим вищий розмір пенсії. Це стимулює громадян працювати довше та сплачувати страхові внески протягом більшого періоду. Крім того, пенсійні виплати обчислюються з урахуванням заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески. Більший розмір заробітної плати означає більший внесок до Пенсійного фонду, що впливає на кінцевий розмір пенсії. Отже, вказаний принцип стимулює громадян працювати офіційно, отримуючи легальну заробітну плату, з якої сплачуються страхові внески, адже це безпосередньо впливає на майбутні пенсійні виплати. Отже, принцип диференціації розмірів пенсії залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати спрямований на створення прозорої, справедливої та економічно обґрунтованої пенсійної системи. Він забезпечує зв`язок між внесками, зробленими до Пенсійного фонду, і рівнем соціального забезпечення у пенсійному віці.
Таким чином, законодавче визначення умов і порядку загальнообов`язкового державного пенсійного страхування забезпечує передбачуваність, стабільність і довіру до пенсійної системи. Це є ключовою складовою соціального захисту населення.
Отже, абзац перший в поєднанні з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися у відповідності з частиною другою  статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини третьої  статті 7 КАС  у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
До того ж, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».
Так, Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають  Конституції  та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня  2019  року у справі № 913/204/18, від 10 березня  2020  року у справі № 160/1088/19).
У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Таким чином, при проведенні перерахунку пенсій, призначених у  2020  -  2023  роках згідно з  Законом № 1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією, збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено частиною другою  статті 42 Закону № 1058-IV.
Застосуванню також підлягають відповідні Постанови № № 127, 118, 168 та 185.
Водночас, Порядок №124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням  Закону № 1058-IV.
З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами застосування при проведенні індексації пенсій починаючи з  2020  року відповідно до частини другої  статті 42 Закону № 1058-IV  положень пункту 5 Порядку №124, є протиправним.
З врахуванням вищевикладеного, абзац 1 в сукупності з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою  статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
Застосовуючи наведені вище норми права, з урахуванням зазначених вище висновків  Верховного Суду, суд апеляційної інстанції констатує, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу, на підставі частини другої  статті 42 Закону № 1058-IV, встановивши йому щомісячну доплату до пенсії в  2021,  2022,  2023  та  2024 роках замість застосування коефіцієнта збільшення 1,11, 1,14, 1,197 та 1,  0796  відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, діяло не у відповідності до вимог чинного законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 січня  2025  року у справі №160/28752/23, від 27 січня  2025  року у справі №620/7211/24.
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що право громадян, пенсія яким призначена у  2020  -  2023  роках, на індексацію пенсії не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Так, відповідно до частин першої, другої та третьої  статті 122 КАС  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані  статтею 123 КАС, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Звернувшись до суду з цим позовом  29.07.2024  позивач  заявила вимоги про здійснення індексації та перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за  2017-2019  роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії з 01.03.2021  у розмірі 1,11, з 01.03.2022  у розмірі 1,14, з 01.01.2023  у розмірі 1,197 та з 01.03.2024  у розмірі 1,0796, однак таке право позивача може бути захищене з 01.01.2024, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого  статтею 122 КАС.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня  2020  року у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема  статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  та статті 46 Закону  1058-IV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
У справі, яка розглядається, фактичні обставини свідчать про те, що індексація у  2021-2024  роках позивачу не нараховувалася, тому відсутні підстави для не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду і не реалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13 січня  2025  року у справі № 160/28752/23.
Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу у реалізації права на вчасне звернення до суду з даними позовними вимогами, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про застосування до позовних вимог правових наслідків, передбачених частиною другою  статті 123 КАС.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає, що звернувшись до суду 29.07.2024 з позовними вимогами за період з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024, з урахуванням визначеного вище висновку, право позивача може бути захищено судом з  29.01.2024, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої  статті 122 КАС, відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та залишення без розгляду в частині позовних вимог відповідно до  статті 123 КАС.
З огляду на викладене, враховуючи положення  статті 317 КАС, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно квитанції ID: 6246-7602-0295-3081 від 2024-07-26 за подання позову позивач сплатив судовий збір на суму 969,02 грн.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову, керуючись статтею 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 484,48 грн.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 460/8283/24 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо не проведення ОСОБА_1 індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та 1,0796.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити з 29 січня 2024 року індексацію ОСОБА_1 пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити з 01 березня  2024  року індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796  та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії за період з 01 березня 2021 року по 28 січня 2024 року залишити без розгляду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (ЄДРПОУ 21084076)  на користь ОСОБА_1 (РПНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 484,48 грн.
Постанова  набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін