ПОСТАНОВА
Іменем України

21 серпня 2025 року   
Київ
справа №420/30638/23
адміністративне провадження №К/990/41609/24 
                                                № К/990/41721/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №420/30638/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТАНДАРТ» до Сумської митниці, Енергетичної митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Українська залізниця», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за касаційними скаргами Сумської митниці та Енергетичної митниці на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Бітов А. І., судді: Лук`янчук О. В., Ступакова І. Г.),
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТАНДАРТ» (далі - позивач, ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ», Товариство) звернулось до суду з позовом до Сумської митниці (далі - відповідач-1), Енергетичної митниці (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - третя особа, АТ «Укрзалізниця»), в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Сумської митниці щодо відмови у припиненні митного режиму № 7.24-2/7.24-17.1/14/3118 від 06 липня 2023 року для товару «паливо дизельне», оформленого за митною декларацією типу IM EE №  UA903020/2022/2178 від 22 лютого 2022 року;
- зобов`язати Сумську митницю прийняти нове рішення, якою припинити (завершити) митний режим транзиту (з метою імпорту) за документом контролю доставки (попередньою митною декларацію) типу IM EE № UA903020/2022/2178;
- зобов`язати Енергетичну митницю повернути з державного бюджету перераховану грошову заставу за попередньою декларацією типу IM EE № UA903020/2022/2178 в сумі 2  061  902,80 грн на рахунок ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» в банку.
Підставою подання позову слугувало те, що вагони із дизельним паливом, які переміщувалися у лютому 2022 року на митній території України без митного оформлення в митному режимі транзит, були вилучені Конотопською районною військовою адміністрацією Сумської області та Шосткинською районною військовою адміністрацією Сумської області. З огляду на настання форс-мажорних обставин позивач звернувся до Сумської митниці із заявою про припинення митного режиму транзиту з наданням сертифікату Одеської регіональної торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини та актів примусового відчуження або вилучення майна. Відмова відповідача-2 у задоволенні означеної заяви суперечить приписам частини восьмої статті 102 Митного кодексу України (далі - МК України). Позивач зазначав, що саме через примусове вилучення товару відповідними військовими адміністраціями він не може завершити митний режим транзиту та повернути суму грошової застави у розмірі 2  061  902,80 грн, що були зарезервовані за митною декларацією типу IM EE № UA903020/2022/2178 від 22 лютого 2022 року.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 23 липня 2024 року (суддя Білостоцький О. В.) у задоволенні позову відмовив.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» задовольнив. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову. Здійснив розподіл судових витрат.
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили такі обставини.
Основним видом економічної діяльності ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» є 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
Між ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» (покупець) та нерезидентом "G-ENERGY LLC" (продавець) було укладено Контракт № GE/ES/20 від 12 травня 2020 року (далі - Контракт) (том 1 а.с.58-63), згідно пункту 1.1 якого продавець продає, а покупець купує та сплачує у строк та на умовах, продукти нафтохімічної переробки (дизельне паливо, паливо автомобільне). Згідно з пунктом 1.2 Контракту найменування та кількість товару в певній партії, опціон, строк постачання, ціна, вартість кожної партії, умови постачання, а також виробник товару будуть зазначені в Специфікаціях (Додатках) або додаткових угодах до даного Контракту, які будуть підписані сторонами, та будуть вважатися невід`ємними частинами даної угоди. 
Відповідно до специфікації № 2 до Контракту (том 1 а.с.65-66), сторони дійшли згоди щодо поставки дизельного палива ЄВРО ДТ-Є-К5 сорт F на наступних умовах: кількість товару, що постачається - 30200 МТ +/-10% (пункт 1); умови поставки - DAP російсько-український кордон (ст. Червоний Хутор ст. Козача Лопань), (ст. Суземка ст. Зерново) і/або (ст. Соловей ст. Тополі) (пункт 2); попередня вартість товару складає 828 доларів США за одну тонну, загальна вартість за вказаною специфікацією - 25  005  600 доларів США +/-10% (пункт 6).
З метою поміщення у режим «імпорт» 22 лютого 2022 року було здійснено митне оформлення товару «паливо дизельне ЄВРО» за попередньою митною декларацією типу IM EE № UA903020/2022/2178 (том 1 а.с.48). Означений товар мав переміщуватися митною територією України в митному режимі транзит (внутрішній транзит) від пункту ввезення на митну територію України до місця призначення - Енергетична митниця.
У графі 9 митної декларації типу IM EE № UA903020/2022/2178 від 22 лютого 2022 року відповідальною особою за фінансове врегулювання визначено ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ», яке обрало спосіб забезпечення сплати митних платежів у вигляді грошової застави у розмірі 2  061  902,80 грн та здійснило відповідний авансовий платіж за митне оформлення товару, що підтверджується платіжною інструкцією № 105286305 від 22 лютого 2022 року (том 1 а.с.76).
23 лютого 2022 року на митному посту «Дружба» Сумської митниці як митниці відправлення з території російської федерації був здійснений пропуск на митну територію України дизельного палива ЄВРО за митною декларацією типу IM EE №  UA903020/2022/2178 у вагонах №  50479245, №  517772150, а також вагон №  54665419 по відправці №  32176764, який повинен був ввозитися на територію України по зазначеній митній декларації, але був ввезений без митного оформлення у зв`язку з початком військової агресії російської федерації.
Товар, що містився у вагонах № 50479245 та № 51772150, під час переміщення по митній території України був відчужений 04 квітня 2022 року та 07 квітня 2022 року Конотопською районною військовою адміністрацією Сумської області, а товар, що містився у вагоні №  54665419 (залізнична накладна № 32175764) був відчужений 29 квітня 2022 року Шосткинською районною військовою адміністрацією Сумської області, що підтверджується актами примусового відчуження або вилучення майна (том 1 а.с.38-44).
21 листопада 2022 року ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» звернулось до Енергетичної митниці із листом, в якому виклало наведені вище обставини та зазначило, що не мало можливості виконати усі митні формальності щодо дизельного палива, яке прямувало до місця призначення на підставі попередньої декларації № UA903020/2022/002178, з огляду на що просило кошти у розмірі 2  061  902,80 грн, зарезервовані за вказаною митною декларацією, зарахувати на єдиний рахунок імпортера ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» як кошти для майбутніх платежів (том 1 а.с.45).
Листом № 76-1/15-13/2969 від 02 грудня 2022 року Енергетична митниця повідомила Товариство, що товар переміщувався митною територією України в митному режимі транзит від одного митного органу (Сумська митниця) та не доставлений до митниці призначення (Енергетична митниця). У листі зауважено, що сам факт введення воєнного стану не може вважатися належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Для вирішення по суті поставлених у зверненні питань Товариство має звернутися до Сумської митниці із заявою щодо факту дії обставин непереборної сили та щодо припинення митного режиму транзит (том 1 а.с.46-47).
29 червня 2023 року ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» звернулось із листом до Сумської митниці (том 1 а.с.32), відповідно до якого просило припинити режим транзиту (з метою імпорту) за документом контролю доставки (попередньою митною декларацією) №  UA903020/2022/2178, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, настання яких підтверджується сертифікатом Одеської регіональної Торгово-промислової палати (далі - Одеської РТПП) №  5100-23-2955 від 22 червня 2023 року (том 1 а.с.33-36). Вказаним сертифікатом засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, примусове вилучення вантажу (майна) Конотопською районною військовою адміністрацією, що знаходилося у залізничних вагонах № 51772150, №  50479245 (паливо дизельне), примусове вилучення вантажу (майна) Шосткинською районною військовою адміністрацією, що знаходилося у залізничному вагоні № 54665419 (паливо дизельне), що в сукупності унеможливили своєчасне завершення товариством митного режиму транзиту товару (паливо дизельне) за митною декларацією №  UA903020/2022/002178 від 22 лютого 2022 року, що знаходився у залізничних вагонах № 50479245, № 517772150 та № 54665419 у термін до 22 березня 2022 року.
Сумська митниця рішенням № 7.24-2/7.24-17.1/14/3118 від 06 липня 2023 року відмовила у припиненні митного режиму за попередньою митною декларацією №  UA903020/2022/002178 від 22 лютого 2022 року за заявою ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» (том 1 а.с.23-25).
11 липня 2023 року Сумська митниця оформила вимогу № UA805010.2023.0006 про сплату митних платежів у розмірі 2 061 902,80 грн у зв`язку з порушенням Товариством пунктів 2, 3 частини другої статті 191, частини другої статті 193 МК України (том 1 а.с.26-31).
За наслідками адміністративного оскарження вказаних рішення та вимоги Державна митна служба України рішенням від 31 серпня 2023 року № 17-1/17-02-03/13/2390 залишила скаргу Товариства без задоволення (том 1 а.с.12-17).
Відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що метою звернення Товариства до суду із цим позовом був захист його прав та інтересів в частині сплати митних платежів, забезпечених грошовою заставою, до Державного бюджету України за розмитнення товару, який був вилучений у позивача в квітні 2022 року Конотопською та Шосткинською районними військовими адміністраціями Сумської області, та необхідністю повернення зазначеної суми грошової застави на рахунок позивача. Водночас позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 11 липня 2023 року № UA805010.2023.0006 позивач не заявляв. Суд першої інстанції виснував, що припинення митного режиму транзит не призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки грошова застава в рахунок сплати митних платежів вже зарахована до державного бюджету за вимогою Сумської митниці. Натомість, припинення митного режиму після зарахування відповідних сум не призведе до повернення грошової застави за умови чинності відповідної вимоги. Враховуючи обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права, суд не надавав оцінку правомірності дій Сумської митниці під час розгляду нею питання примусового вилучення вантажу та наявності вважати їх обставинами непереборної сили.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд надав правову оцінку актам про примусове відчуження або вилучення майна, сертифікату Одеської РТПП про форс-мажорні обставини та виснував, що означені докази підтверджують факт втрати товару «паливо дизельне» внаслідок дії непереборної сили. Суд зазначив, що товар фізично не був доставлений АТ «Укрзалізниця» до пункту призначення за обставин, які не залежали від волевиявлення перевізника або позивача, що відповідно до статті 102 МК України є підставою для припинення митного режиму транзиту. З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Сумської митниці прийняти нове рішення про припинення (завершення) митного режиму транзиту за попередньою митною декларацією № UA903020/2022/2178.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Енергетичної митниці повернути з державного бюджету перераховану грошову заставу суд апеляційної інстанції також вважав її такою, що підлягає задоволенню. Приписи МК України визначають випадки, за яких кошти, внесені як грошова застава, підлягають вивільненню. До таких випадків належить, зокрема, випадок безповоротної втрати товару внаслідок дії обставин непереборної сили. 
Не погодившись з постановою апеляційного суду, Сумська митниця подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року.
З урахуванням доводів уточненої касаційної скарги скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 191, 193, 293, 309, 317-1 МК України у випадку недоставлення товару до митниці призначення внаслідок його вилучення в умовах воєнного стану та наявності підстав для сплати у зв`язку з цим митних платежів. 
Сумська митниця наполягає, що у спірному випадку примусове відчуження товару Конотопською та Шосткинською районними військовими адміністраціями відбулося з порушенням вимог Закону України від 17 травня 2012 року № 4765-VI «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (далі - Закон № 4765-VI) та Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII), оскільки військові адміністрації не належать до військового командування та не мають відповідних повноважень. Звертає увагу на кримінальне провадження № 12022200000000062 від 23 квітня 2022 року, порушене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Крім того, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Полтава було відкрито кримінальне провадження № 62022170040000021 від 28 березня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України.  Враховуючи викладене, скаржник вважає, що у спірному випадку відбулася крадіжка майна під виглядом примусового відчуження. Проте, ці обставини не були враховані судом апеляційної інстанції.
Сумська митниця також вказує, що згідно з усталеними підходами Верховного Суду форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, ці обставини мають належним чином доводитися, тому довідка Одеської РТПП сама по собі не може вказувати про наявність обставин непереборної сили. При цьому вказаний сертифікат не засвідчує факт повної втрати товару перевізником.
На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, затвердженої спільним наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв`язку України від 18 вересня 2008 року № 1019/1143 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2008 року за №1157/15848 (далі - Інструкція). У пункті 2.16 цієї Інструкції передбачено заборону на видачу працівниками залізниць товару, що перебуває під митним контролем, без дозволу митниці.
Енергетична митниця також не погодилася з постановою апеляційного суду, вважаючи це рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга (з урахуванням її уточнення) вмотивована доводами про неправильне застосування апеляційним судом приписів частин другої, третьої статті 193, статей 293, 305, 308, 309 МК України та відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм. Відповідач-2 наполягає, що обставини, що мали місце у цій справі, не можна розцінювати як такі, що свідчать про знищення або безповоротне пошкодження товару внаслідок дії обставин непереборної сили. Енергетична митниця зазначає, що кримінальне провадження № 62022170040000021 перебуває на етапі розгляду і дослідження та рішення у ньому не прийняте. Сертифікат Одеської РТПП може бути застосований у господарських правовідносинах, крім того, датою його прийняття є 22 червня 2023 року, тоді як події щодо вилучення майна мали місце у квітні 2022 року.
Скаржник також вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що виявилося у ненаданні правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині обрання позивачем неправильного способу захисту щодо позовних вимог, що стосуються Енергетичної митниці. Враховуючи відсутність обґрунтувань щодо порушень прав та інтересів позивача в частині вимог до відповідача-2, невиконанням обов`язку із сплати митних платежів, забезпечених грошовою заставою, скаржник не вбачає підстав для повернення з державного бюджету коштів, внесених як грошова застава.
Верховний Суд ухвалами від 11 грудня 2024 року та від 18 грудня 2024 року відповідно відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами Сумської митниці та Енергетичної митниці з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Позивач та третя особа правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися, що не є перешкодою для здійснення касаційного перегляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Скаржники у цій справі наполягають на відсутності законодавчо визначених підстав для припинення митного режиму транзиту за попередньою митною декларацією типу IM EE № UA903020/2022/2178 від 22 лютого 2022 року та повернення з державного бюджету грошової застави у сумі 2  061  902,80 грн. Їх позиція полягає в тому, що сам по собі наданий ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» сертифікат Одеської РТТП № 5100-23-2955 від 22 червня 2023 року не має преюдиційного характеру та не може безумовно доводити настання обставин непереборної сили. Відсутні підстави вважати припиненим обов`язок із сплати митних платежів і з огляду на примусове відчуження товару (дизельного палива) Конотопською та Шосткинською районними військовими адміністраціями, оскільки, на переконання скаржників, таке відчуження було здійснено не у встановлений законом спосіб, а саме не військовим командуванням. Також за фактами такого примусового відчуження було порушено кримінальні провадження.
Позиція позивача, яку підтримав апеляційний суд, зводиться до того, що у світлі обставин цієї справи наявні підстави як для припинення митного режиму транзиту, так і для повернення з державного бюджету грошової застави, сплаченої як забезпечення сплати митних платежів. Надані докази (сертифікат Одеської РТПП та акти примусового відчуження або вилучення майна) є достатніми для доведення факту дії обставин непереборної сили, внаслідок яких товар, що був поміщений у митний режим транзиту, був відчужений, у зв`язку з чим об`єктивно була відсутня можливість доставити його до митниці призначення.  
Отже, виходячи з доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ключовим питанням, на яке повинен надати відповідь суд касаційної інстанції, є застосування норм статей 102, 193, 290, 305, 308, 309 МК України в аспекті наявності/відсутності визначених законом підстав для припинення митного режиму транзиту та повернення з державного бюджету грошової застави, перерахованої в рахунок сплати митних платежів, у випадку неможливості доставлення товару, поміщеного у митний режим транзиту, до митниці призначення через його примусове відчуження військовою адміністрацією під час дії воєнного стану. Також перед судом поставлено питання належного способу захисту прав позивача за цих обставин.
Вирішуючи ключове у цій справі питання, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до пункт 5 частини першої статті 70 МК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин [липень 2023 року]) одним із митних режимів є режим транзиту.
Глава 17 МК України врегульовує особливості застосування режиму транзиту.
За визначенням, наведеним у статті 90 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між митними органами однієї чи кількох країн або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Особливості завершення митного режиму транзиту визначені у статті 102 МК України. За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення.
Поряд з цим частини восьма статті 102 МК України передбачала, що митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 102 МК України митний режим транзиту також припиняється за рішенням митного органу у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою: митної декларації або документа, що її замінює, оформлених у країні, в якій товари поміщені під митну процедуру; або будь-якого іншого документального доказу того, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають за межами митної території України, засвідченого митним органом іноземної держави. 
У разі припинення митного режиму транзиту згідно з частиною восьмою цієї статті вивезення товарів за межі митної території України не вимагається. У разі припинення митного режиму транзиту згідно з частинами восьмою і дев`ятою цієї статті забезпечення сплати митних платежів, надане відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 92 цього Кодексу, підлягає поверненню (вивільненню) (частина десята статті 102 МК України).
Така редакція статті 102 МК України діяла станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин. Отже, за загальним правилом, митний режим транзиту завершується внаслідок вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України або доставки до відповідного митного органу для здійснення подальших митних процедур. Поряд з цим законодавець передбачив, що означений митний режим може бути припинений з огляду на настання обставин, які перешкоджають його завершенню за встановленою МК України процедурою. Такими підставами для припинення митного режиму транзиту були, зокрема, конфіскація товарів, їх повна втрата внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили. Їх об`єднує те, що декларант втрачає контроль щодо цих товарів поза власною волею. Наслідком припинення режиму транзиту через настання таких обставин є повернення (вивільнення) сум забезпечення сплати митних платежів. 
Разом з тим на час виникнення спірних правовідносин випадок втрати власником контролю щодо товарів внаслідок їх примусового відчуження або вилучення відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" митним законодавством врегульований не був. Водночас в подальшому 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2023 року №  3475-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо врегулювання окремих питань розпорядження іноземними товарами, транспортними засобами комерційного призначення, що перебувають на митній території України під митним контролем, а також такими, що незаконно ввезені на митну територію України» (далі - Закон № 3475-IX). 
Із змісту Пояснювальної записки до Закону №  3475-IX слідує, що підставою для внесення означених змін до Митного кодексу України, серед іншого, стало те, що протягом дії правового режиму воєнного стану були примусово відчужені товари, які перебували під митним контролем, проте, положення законодавства України з питань митної справи не врегульовують порядок припинення митних режимів, а також обов`язку зі сплати митних платежів відносно таких товарів.
Законом №  3475-IX частину восьму статті 102 було викладено в такій редакції: «Митний режим транзиту припиняється митним органом у разі:
1) конфіскації товарів, транспортних засобів комерційного призначення;
2) повної втрати товарів, транспортних засобів комерційного призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;
3) примусового відчуження або вилучення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до законів України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану";
4) реалізації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі тих, які відповідно до кримінального процесуального законодавства України передані Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для реалізації у порядку та на умовах, визначених Законом України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", та після надходження на рахунки, відкриті для зарахування надходжень державного бюджету, контроль за справлянням яких покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, коштів у сумі митних платежів, що підлягали б сплаті при випуску таких товарів у вільний обіг на митній території України".
В умовах відсутності чіткого правового регулювання спірних правовідносин на момент їх виникнення, колегія суддів звертає увагу на визначення змісту примусового відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану. Таке визначення наведене у пункті 1 частини першої статті 1 Закону № 4765-VI, відповідно до якого примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 4765-VI примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з органом військового управління, визначеним Міністерством оборони України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Частина друга статті 1 Закону № 4765-VI передбачає, що термін "військове командування" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим воєнного стану" або Законі України "Про правовий режим надзвичайного стану", залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 389-VIII військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Таким чином, примусове відчуження майна на користь держави як один із заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим визначеними частиною першої статті 4 Закону № 4765-VI органами, до яких відносяться зокрема органи військового управління. При цьому військове командування діє разом з органами виконавчої влади та військовими адміністраціями.   
Пункти 9, 10 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України встановлюють, що право власності припиняється, зокрема, у разі реквізиції, конфіскації.
Зміст реквізиції розкрито у статті 353 Цивільного кодексу України, у частинах першій, другій якої зазначено, що у разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція). В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.
В свою чергу зміст конфіскації наведено у частині першій статті 354 Цивільного кодексу України, де передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.
Отже, як реквізиція, до різновиду якої належить примусове відчуження майна, так і конфіскація, мають спільну ознаку, яка характеризується припиненням права власності особи на майно поза її волевиявленням. Як вже було зазначено вище, передбачені частиною восьмою статті 102 МК України підстави для припинення митного режиму транзиту, серед яких є конфіскація, також об`єднані ознакою втрати власником товару контролю щодо нього поза його волевиявленням. 
Оскільки в межах даної справи перед судом постало питання наявності/відсутності підстав для припинення митного режиму транзиту щодо товару, який примусово відчужений органами державної влади на користь держави, проте у законодавстві, яке регулює відповідні правовідносини, відсутні норми, які б встановлювали спосіб поведінки суб`єкта владних повноважень, колегія суддів на підставі приписів частини шостої статті 7 КАС України вважає за необхідне при вирішенні спору застосувати аналогію закону. 
У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.
Додатково слід зазначити, що виправданість застосування аналогії закону у спірних правовідносинах додатково підтверджується і тим, що в подальшому із прийняттям Закону №  3475-IX законодавець врегулював наслідки примусового відчуження або вилучення товарів відповідно до Закону № 4765-VI відповідно до статей 102, 290 МК України ідентично до наслідків конфіскації таких товарів в аспекті припинення митного режиму транзиту та обов`язків із сплати митних платежів.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану примусове відчуження або вилучення майна, здійснене військовим командуванням або органами влади на підставі норм Законів № 4765-VI або № 389-VIII, за аналогією із випадком конфіскації майна, є однією із підстав для припинення митного режиму транзиту такого майна.
Стосовно обов`язку із сплати митних платежів колегія суддів зауважує, що частина перша статті 290 МК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що обов`язок із сплати митних платежів припиняється: 1) при виконанні обов`язку із сплати митних платежів; 2) якщо товари до їх випуску виявилися знищеними або безповоротно втраченими внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили за нормальних умов транспортування, зберігання або використання (експлуатації) та за відсутності порушень вимог та умов, установлених цим Кодексом, а також внаслідок природних втрат, які підтверджуються відповідними актами; 3) якщо товари знищуються або передаються у власність держави відповідно до цього Кодексу; 4) якщо товари конфіскуються відповідно до цього Кодексу; 5) при виконанні умов відповідного митного режиму або митних формальностей, що дозволяють завершити митний режим або операцію з товарами; 6) якщо після випуску товарів у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу підприємство відмовилося від використання таких товарів за кінцевим (цільовим) призначенням і товари були вивезені за межі митної території України.
В свою чергу, Законом № 3475-IX частину першу статті 290 МК України було доповнено пунктами 7 та 8 наступного змісту: 
« 7) якщо товари, транспортні засоби комерційного призначення примусово відчужені або вилучені відповідно до законів України "Про правовий режим воєнного стану" та "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану";
8) у разі надходження на рахунки, відкриті для зарахування надходжень державного бюджету, контроль за справлянням яких покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, коштів (у сумі митних платежів, що підлягали б сплаті при випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення у вільний обіг на митній території України), одержаних від реалізації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, визначених частиною сьомою статті 293 цього Кодексу».
Питання забезпечення сплати митних платежів врегульоване розділом Х Митного кодексу України.
Відповідно до частин першої, другої статті 305 МК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин [липень 2023 року]) у випадках, визначених цим Кодексом, виконання обов`язку із сплати митних платежів забезпечується шляхом надання митним органам забезпечення сплати митних платежів у способи, встановлені статтею 308 цього Кодексу. Надання митним органам забезпечення сплати митних платежів є обов`язковим, якщо інше не передбачено цим Кодексом, при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України транзитом товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Одним із способів забезпечення сплати митних платежів є грошова застава (пункт 1 частини першої статті 308 МК України).
Кошти, внесені як грошова застава, підлягають вивільненню відповідно до статті 315-4 цього Кодексу (частина шоста статті 309 МК України).
Згідно із частиною десятою статті 309 МК України у разі невиконання обов`язку, забезпеченого грошовою заставою, сума грошових коштів, внесених/переказаних як грошова застава, перераховується до державного бюджету в рахунок сплати суми митних платежів наступного робочого дня після завершення строку сплати митних платежів відповідно до частини третьої статті 317-1 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною одинадцятою статті 55 цього Кодексу.
Частина дев`ята статті 317 МК України визначає митним органом, відповідальним за здійснення контролю сплати митних платежів, митний орган, який здійснив випуск товарів.
За правилами частини першої статті 317-1 МК України митний орган, відповідальний за здійснення контролю сплати митних платежів, на підставі наявної інформації, документів та відомостей, у тому числі відомостей щодо результатів контролю товарів під час їх поміщення в митний режим та/або під час завершення такого режиму, визначає момент виникнення обов`язку із сплати митних платежів відповідно до статті 289 цього Кодексу та здійснює розрахунок суми митних платежів відповідно до законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до частини третьої статті 317-1 МК України особа, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів відповідно до частин першої і третьої статті 293 цього Кодексу, протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги про сплату митних платежів відповідно до  частини другої  цієї статті зобов`язана перерахувати належну суму митних платежів до державного бюджету.
Відповідно до частини четвертої статті 317-1 МК України у разі невиконання обов`язку із сплати митних платежів, забезпеченого грошовою заставою, сума грошових коштів, внесених як грошова застава, перераховується до державного бюджету в рахунок сплати суми митних платежів наступного робочого дня після завершення строку сплати митних платежів відповідно до частини третьої цієї статті.
Таким чином, можливість повернення (вивільнення) грошової застави у спірних правовідносинах напряму залежить від припинення для відповідних товарів митного режиму транзиту та виникнення обставин, які звільняють від обов`язку зі сплати митних платежів.
З урахуванням попереднього висновку колегії суддів про те, що примусове відчуження або вилучення майна, здійснене відповідно до вимог Законів № 4765-VI та № 389-VIII, є однією із підстав для припинення митного режиму транзиту, то ці обставини слід розцінювати також як такі, що зумовлюють повернення (вивільнення) грошової застави та припинення обов`язку із сплати митних платежів щодо примусово відчуженого або вилученого такого майна.
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що позивач протягом судового розгляду справи наполягав на тому, що задеклароване в митному режимі транзиту за попередньою митною декларацією дизельне паливо було вилучене у квітні 2022 року Конотопською та Шосткинською районними військовими адміністраціями з огляду на введення в Україні воєнного стану, про що складено акти про примусове відчуження або вилучення майна від 04 квітня 2022 року, від 07 квітня 2022 року, від 29 квітня 2022 року. Обставини складення актів означеними районним військовими адміністраціями не заперечується відповідачами та визнаються ними.  При цьому передачу дизельного палива було здійснено АТ «Укрзалізниця» як перевізником товару і без участі позивача. 
Доводи скаржників про недодержання порядку примусового відчуження майна з огляду на те, що складення актів було здійснено не органами військового командування, а представниками районних військових адміністрацій, є неприйнятними, оскільки останні діяли від імені держави в межах здійснення заходів правового режиму воєнного стану та без волевиявлення чи участі позивача. Доказів іншого в межах даної справи не надавалося. В будь-якому випадку недодержання органами влади процедур, якщо таке мало місце, не спростовує висновку суду про те, що належне позивачу майно вибуло з під його контролю в результаті його вилучення поза його волевиявленням та подальше розпорядження ним відбувалося посадовими особами органів влади.
Обставини можливого перевищення посадовими особами Конотопської та Шосткинської районних військових адміністрацій наданих їм законом повноважень, в тому числі, в частині здійснення заходів із примусового відчуження майна в умовах воєнного стану, може бути підставою для здійснення відповідного розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності. З означених вище підстав не можуть бути взяті до уваги і посилання на порушення кримінальних проваджень № 12022200000000062 від 23 квітня 2022 року, №  62022170040000021 від 28 березня 2022 року. З матеріалів справи слідує, що означені кримінальні провадження також порушені, зокрема, стосовно посадових осіб Конотопської та Шосткинської районних військових адміністрацій. Відомостей про оголошення у межах цих кримінальних проваджень підозри посадовим особам позивача скаржники не навели і таких обставин судами не встановлено. Враховуючи викладене, а також неспростовність в ходу судового розгляду справи факту примусового відчуження у позивача майна представниками держави, посилання Сумської та Енергетичної митниць на означені кримінальні провадження є безпідставними.
Посилання скаржників на ненадання судами оцінки доводам про неправомірність дій перевізника - АТ «Укрзалізниця» у спірних правовідносинах підлягають відхиленню, оскільки ці обставини не належать до предмета доказування у цій справі та не впливають на вирішення спору між сторонами по суті.
З огляду на викладене, колегія суддів не може не погодитися із висновком суду апеляційної інстанції про наявність достатньої кількості доказів, які підтверджують факт того, що товар "паливо дизельне" позивачем був повністю втрачений і фізично не міг бути доставлений АТ "Укрзалізниця" до пункту призначення за обставин, які не залежали від волевиявлення перевізника або позивача, що, відповідно вимог ст. 102 МК України, є підставою для припинення митним органом митного режиму транзиту. 
Слід зазначити, що настання таких обставин апеляційний суд пов`язав із дією обставин непереборної сили, до яких безпідставно відніс дії військових адміністрацій із примусового відчуження або вилучення майна. Отже у світлі наведених вище висновків колегія суддів зазначає, що питання доведеності / недоведеності існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не мали правового та вирішального значення для розв`язання цього спору. Водночас така кваліфікація причин припинення митного режиму транзит не призвела до прийняття апеляційним судом помилкового рішення.
Із урахуванням вищенаведених міркувань, вірними є і висновки апеляційного суду щодо обрання способу захисту порушених прав позивача, а саме зобов`язання Сумської митниці прийняти нове рішення, яким припинити (завершити) митний режим транзиту (з метою імпорту) за документом контролю доставки (попередньою митною декларацію) типу IMEE №UA903020/2022/2178 та зобов`язання Енергетичної митниці повернути з державного бюджету перераховану грошову заставу.
Саме такий спосіб захисту у спірних правовідносинах відповідає вимогам законодавства та здатен забезпечити ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий засіб (спосіб), що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).
Частина четверта статті 245 КАС України передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
При цьому усталеною є позиція Верховного Суду, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Скаржники доводили про обрання позивачем неналежного способу захисту за умови не заявлення вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 11 липня 2023 року №  UA805010.2023.0006. Колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями.
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 317-1 МК України особа, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів відповідно до частин першої і третьої статті 293 цього Кодексу, протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги про сплату митних платежів відповідно до частини другої цієї статті зобов`язана перерахувати належну суму митних платежів до державного бюджету. У разі невиконання обов`язку із сплати митних платежів, забезпеченого грошовою заставою, сума грошових коштів, внесених як грошова застава, перераховується до державного бюджету в рахунок сплати суми митних платежів наступного робочого дня після завершення строку сплати митних платежів відповідно до частини третьої цієї статті.
У справі, що розглядається, скаржники не спростовують, що після направлення позивачу вимоги від 11 липня 2023 року №  UA805010.2023.0006 у відповідності до приписів статті 317-1 МК України сума грошових коштів, внесених як грошова застава, була перерахована до державного бюджету. Тобто вимога як індивідуальний акт була реалізована і вичерпала свою дію. За таких обставин підстави для визнання протиправною та скасування означеної вище вимоги відсутні. Відновлення порушених прав позивача після означений обставин можливо лише у спосіб повернення з державного бюджету перерахованої суми грошової застави в сумі 2  061  902,80 грн. Скасування вимоги від 11 липня 2023 року №  UA805010.2023.0006 само по собі не може призвести до таких наслідків.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що обґрунтування касаційних скарг аналогічні доводам, викладеним у відзивах на позов і зводиться виключно до незгоди з оцінкою, наданою апеляційним судом повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржниками не зазначено. 
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, а доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови апеляційного суду відсутні.
Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційні скарги Сумської митниці та Енергетичної митниці залишити без задоволення.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення і не оскаржується.

Судді | М.М. Гімон І.А. Васильєва   В.П. Юрченко