ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 червня 2025 року           справа №200/8596/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р. у справі №200/8596/24 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №056350012733 від 25.10.2024 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати повторно розглянути заяву від 18.10.2024 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки з 17.01.1985 по 09.02.1987 та періоду навчання з 01.09.1979 по 25.07.1982 згідно диплому № НОМЕР_1 від 25.07.1982.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №056350012733 від 25 жовтня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року та період роботи з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2024 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки (серія НОМЕР_2 ):
- період з 17.01.1985 по 09.02.1987, оскільки в номері наказу про звільнення наявне виправлення, не завірене належним чином. Для зарахування вказаного періоду до страхового стажу необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану правонаступником/архівним відділом на підставі первинних документів, та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.
- період навчання з 01.09.1979 по 25.07.1982 згідно диплома № НОМЕР_1 , оскільки у дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Запис про навчання у трудовій книжці має розбіжність у номері диплома (№ НОМЕР_3 ). Для зарахування періоду навчання до страхового стажу необхідно надати довідку з місця навчання із зазначенням кваліфікації, періодів та форми навчання, видану на підставі первинних документів.
- період навчання з 11.01.1988 по 12.07.1988 згідно атестата № 788, оскільки в атестаті зазначено форму навчання — вечірня, а період навчання співпадає із періодом роботи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 .
09 вересня 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
17 вересня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №056350012733 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено, зокрема, що дата з якої позивач матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів – 09 жовтня 2027 року. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.
08 жовтня 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
17 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №056350012733 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено, зокрема, що дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату: за умови зазначення в заяві про призначення пенсії за віком інформації про одержання/неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
18 жовтня 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
25 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення №056350012733 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне.
«Вік заявника 60 років. Не працює.
Страховий стаж особи становить 26 років 01 місяць 28 днів.
Страховий стаж для визначення права з урахуванням норм пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону становить 29 років 03 місяці 22 дні.
За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки (серія НОМЕР_2 ):
- період з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року, оскільки в номері наказу про звільнення наявне виправлення, не завірене належним чином. Для зарахування вказаного періоду до страхового стажу необхідно надати належним чином оформлену довідку, видану правонаступником/архівним відділом на підставі первинних документів, та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.
- період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року згідно диплома № НОМЕР_1 , оскільки у дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії. Запис про навчання у трудовій книжці має розбіжність у номері диплома (№ НОМЕР_3 ). Для зарахування періоду навчання до страхового стажу необхідно надати довідку з місця навчання із зазначенням кваліфікації, періодів та форми навчання, видану на підставі первинних документів.
- період навчання з 11 січня 1988 року по 12 липня 1988 року згідно атестата №788, оскільки в атестаті зазначено форму навчання — вечірня, а період навчання співпадає із періодом роботи.
Право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону, з урахуванням наявних документів, заявник набуде після досягнення 63-річного віку, з 09 жовтня 2027 року. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.».
Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року та період роботи з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року не зараховано до загального страхового стажу позивача.
Отже, спірним питанням у справі є виключно правомірність прийняття відповідачем рішення №056350012733 від 25 жовтня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Разом із цим, суд констатує, що позивачем не оскаржується правомірність не зарахування відповідачем до його страхового стажу періоду навчання з 11 січня 1988 року по 12 липня 1988 року, що не є спірним питанням у справі.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період з 17.01.1985 по 09.02.1987, оскільки в номері наказу про звільнення наявне виправлення, не завірене належним чином, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02 серпня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:
- з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року – навчався в Артемівському технічному училищі №53, підстава запису: диплом серії НОМЕР_5 від 25 липня 1982 року;
- з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року – працював на посадах водія вантажного автомобіля, автобуса в Артемівському СППУ №5.
Суд констатує, що запис №7 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02 серпня 1982 року не містить жодних виправлень, зокрема, в номері наказу про звільнення «Пр. №14 від 09.02.87».
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Отже, доводи відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02 серпня 1982 року, оскільки в номері наказу про звільнення наявне виправлення, не завірене належним чином, спростовано матеріалами справи.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправне не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 25.07.1982 згідно диплома № НОМЕР_1 , оскільки у дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом вище, позивач у період з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року навчався в Артемівському технічному училищі №53, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_6 від 25 липня 1982 року, та записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 02 серпня 1982 року.
Разом із цим, судом встановлено, що згідно з дипломом серії НОМЕР_6 від 25 липня 1982 року ОСОБА_1 з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року навчався в Артемівському Ср. ГПТУ №53 Донецької області за професією «Слюсар по ремонту автомобіля». Зазначений диплом містить підписи «Директора училища», «Заступника директора училища по навчально-виробничій роботі (частині)», підпис «Голови екзаменаційної комісії» відсутній.
Відповідач не врахував період навчання позивача до страхового стажу, посилаючись на відсутність підпису голови екзаменаційної комісії в дипломі.
При цьому диплом підписаний директором училища та заступником директора училища по навчально-виробничій роботі.
Доказів недійсності диплому відповідач суду не надав.
Враховуючи зазначене, суд зауважує, що та обставина, що в дипломі відсутній підпис голови екзаменаційної комісії не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаного часу навчання до страхового стажу.
Крім того, відповідач відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV вправі перевірити інформацію, яка зазначена в дипломі.
Однак, в спірному рішенні не зазначено, що відповідач надсилав запит до училища, в якому навчався позивач у спірний період, та/або до архівних установ, з метою уточнення інформації про факт навчання позивача.
Суд зазначає, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Крім того, в записі в трудовій книжці серії НОМЕР_2 щодо періоду навчання позивача з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року в Артемівському технічному училищі №53 зазначено номер диплома, який не відповідає дійсному номеру диплома серії НОМЕР_6 від 25 липня 1982 року, що також неможливо ставити ввину позивача. Тому, доводи відповідача в частині щодо не зарахування зазначеного періоду навчання позивача, у зв`язку з тим, що запис про навчання у трудовій книжці має розбіжність у номері диплома (№ НОМЕР_3 ), також є безпідставними.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.
Згідно із статтею 38 Закону України Про професійно-технічну освіту, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією.
Записи трудової книжки позивача свідчать, що ОСОБА_1 прийнятий 02.08.1982 року слюсарем по ремонту автомобілей 4 розряду, тобто перерва між днем закінчення навчання позивача (25.07.1982) та днем зарахування на роботу не перевищує трьох місяців.
На підставі зазначеного час навчання у технічному училищі підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 липня 1982 року та період роботи з 17 січня 1985 року по 09 лютого 1987 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2024 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р. у справі №200/8596/24 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р. у справі №200/8596/24 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                          І.В. Геращенко

                                                                                                                                    І.В. Сіваченко