ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8600/24  Номер провадження 22-ц/814/1469/25	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2025 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
       судді Дряниця Ю.В., Чумак Ю.В. 
       розглянувши у місті Полтаві в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року, постановлене суддею Свістєльнік Ю.М. (повний текст складено 23 грудня 2024 року),
       у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
в с т а н о в и в:
       29.04.2024 позивач Моторне (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ) звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування 77 978,43 грн. збитків у порядку регресу. 
В обґрунтування позову зазначає, що 29.04.2022 приблизно о 16 год. 20 хв. у м.Києві по Наддніпрянському шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen» (державний номерний знак  НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_2 . Унаслідок вказаної ДТП транспортному засобу «Volkswagen» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 11.07.2022 (справа №752/5107/22) указана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 02.05.2022 потерпілий ОСОБА_2 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування шкоди.
Згідно зі звітом автотоварозначого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) склала 74 794,64 грн. 
На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 74 794,64 грн, крім того позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди на суму 1 700,00 грн. Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 77 978,43 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 3 028,00 грн., які просить стягнути з відповідача.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.12.2024 позов задоволено. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдані збитки в порядку регресу 77 978,43 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що МТСБУ, виплативши потерпілому відповідно до п.п. «а» ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, заподіяну з вини відповідача, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Має право на стягнення указаної суми в порядку регресу відповідно до статей 993, 1191 ЦК України.
Із таким рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини проведення ним, відповідачем, за власний кошт відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, про який вони домовилися після ДТП та проведення якого підтверджується рахунком, актом виконаних робіт, фотографіями та свідками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Причини не надання свідчень указаних свідків у суді першої інстанції є поважними, оскільки ОСОБА_3 знаходиться в зоні бойових дій, а ОСОБА_4 за кордоном, тому він заявив про їх допит у суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що районний суд не врахував та не надав належної оцінки тому, що потерпілий приховав факт їх домовленості про відшкодування шкоди шляхом проведення ним, відповідачем, відновлювального ремонту та безпідставно звернувся за відшкодуванням до МТСБУ.
Доводить необхідність участі у справі потерпілого ОСОБА_2 і з`ясування обставин щодо відновлення пошкодженого автомобіля, оскільки факт укладення домовленості про такий спосіб відшкодування шкоди підтверджується розпискою від 30.05.2022.
Звертає увагу на зловживання потерпілим правом на відшкодування, приховування від МТСБУ факту ремонту транспортного засобу та одержання подвійного відшкодування, що суперечить принципу добросовісності.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06.02.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 11.02.2025.
23.06.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, який колегією суддів до уваги не приймається, як поданий поза межами строку, визначеного ухвалою суду від 06.02.2025. 
Підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, про що заявляє позивач у заяві від 23.06.2025, колегія суддів не вбачає, оскільки незалежно від того, що вступ представника МТСБ України – Поповича В.Є. у справу відбувся 17.06.2025, позивач, будучи юридичною особою, не обмежений у колі представників та, отримавши в електронному кабінеті копію ухвали про відкриття провадження 07.02.2025 22:54:53, мав можливість своєчасно реалізувати належне йому процесуальне право. 
Стосовно ініційованого відповідачем клопотання про витребування у позивача доказів, врахування письмових пояснень свідків та їх виклик до суду апеляційної інстанції для подачі пояснень, а також обов`язкової явки потерпілого ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне 
За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою наведеної норми визначено, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно із частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
       Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Установлено, що матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що в своїй сукупності надають суду можливість встановити обставини справи для перевірки доводів апеляційної скарги, з метою ухвалення правильного і законного рішення. При цьому, відповідачем у встановленому порядку не доведена виключна необхідність у допиті свідків, як і дослідження доказів, які за відсутності поважних підстав, не становили предмет дослідження суду першої інстанції.
       Із огляду на викладене та враховуючи позицію Верховного Суду у справі №499/895/19 від 12.10.2023, за змістом якої інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог чи заперечень проти позову, аргументів та формуванні їх доказової бази, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про допит свідка та врахування нових доказів.
       Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила такі обставини.
29.04.2022 приблизно о 16 год 20 хв водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шкода Октавія» номерний знак НОМЕР_1 на Наддніпрянському шосе у м.Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів, чим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2022 (справа №752/5107/22) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено штраф у розмірі 850,00 грн./а.с.8/
На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
02.05.2022 ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про вказану дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування./а.с.9-12/
Згідно зі Звітом №8436/05/22 від 24.05.2022, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Сател Груп» на замовлення МТСБУ, про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Volkswagen моделі Golf реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість його відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 74 794,64 грн./17-65/ МТСБ сплатило указаному суб`єкту оціночної діяльності 1 700,00 грн. за здійснену оцінку транспортного засобу, що підтверджується платіжною квитанцією від 30.05.2022./а.с.72/
Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 26.09.2022 прийнято рішення виплатити потерпілому ОСОБА_2 відшкодування в сумі 74 794,64 грн./а.с.69/
Згідно із платіжною інструкцією №934369 від 03.10.2022 ОСОБА_2 виплачено 74 794,64 грн./а.с.71/
Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача завдані збитки в порядку регресу у заявленому розмірі, суд першої інстанції виходив із доведеності вказаної суми збитку та передбачених статтями 1198, 993 ЦК України підстав для стягнення цих збитків із винної в їх заподіянні особи в порядку регресу. При цьому суд відхилив доводи представника відповідача, викладені у відзиві, щодо проведення відповідачем за власний кошт відновлювального ремонту, оскільки доказів взаєморозрахунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги. При цьому колегія суддів враховує наступне.
Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір підряду, оренди, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом.
На підставі пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
За правилами статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до п.п. «а» статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно із п.п. 38.2.1 пункту 38.2 статі 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Із урахуванням встановлених фактичних обставин та викладених норм права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь МТСБУ заявленої суми збитків в порядку регресу. 
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.
Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнутої суми на користь МТСБУ, посилаючись на проведення за власний кошт відновлювального ремонт автомобіля потерпілого, про який вони домовилися після ДТП. По-перше, спірні правовідносини у даній справі виникли між МТСБУ, яке виплатило страхове відшкодування, та ОСОБА_1 , як особою, винною у заподіянні шкоди, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу. По-друге, виплата МТСБУ потерпілому суми відшкодування є підставою для стягнення її в порядку регресу з винної особи, тобто з відповідача, що регламентовано Законом (стаття 38) та Цивільним кодексом (статті 993,1191).
Відповідач, заперечуючи проти позову, диспозитивно розпорядився своїми правами та не клопотав перед судом про залучення до участі у справі потерпілого ОСОБА_2 для з`ясування обставин відшкодування шкоди, на які він посилається. Тоді як надані відповідачем докази: розписка ОСОБА_2 щодо відмови від шкоди по факту ДТП за умови проведення ним, відповідачем, відновлювального ремонту автомобіля; рахунок №03068 від 12.06.2022; акт виконаних робіт №01235, який не підписаний замовником ОСОБА_2 , та фотографії пошкодженого автомобіля – не є належними доказами в цій справі для заперечення виплаченого позивачем відшкодування та регресних вимог.
Посилання в апеляційній скарзі на недобросовісність потерпілого, який приховав від МТСБУ факт домовленості про відновлювальний ремонт, звернувшись за відшкодуванням ,- не спростовують висновків суду щодо підставності позовних вимог у цій справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що укладення домовленості про відшкодування шкоди шляхом відновлення пошкодженого автомобіля відповідачем та здійснення такого відновлення за рахунок останнього може бути підставою для звернення до суду з відповідними позовними вимогами до потерпілого, при розгляді яких і мають доводитися спосіб та розмір проведеного відшкодування (вартість відновлювальних робіт), твердження щодо зловживання потерпілим правом на відшкодування, подвійного відшкодування, що суперечить принципу добросовісності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.       Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384. 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2024 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 26.06.2025.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак