Справа № 130/2570/23
Провадження № 22-ц/801/1062/2025
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року	Справа № 130/2570/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Заярного А. М. від 17 лютого 2025 року,

встановив:

       У вересні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 4,4033 га, з кадастровим номером 0521084500:06:004:0006, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (далі ТОВ «Поділля Агропродукт»), право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; стягнути з відповідача суму судових витрат.
       На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що йому на права власності належить ця земельна ділянка. 15 вересня 2015 року ним було укладено договір оренди землі з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротал» (далі ТОВ «Агротал») належної йому земельної ділянки терміном на 7 років, однак, як стало відомо, фактично обробітком його земельної ділянки займається ТОВ «Поділля Агропродукт на підставі додаткової угоди від 25 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі б/н від 15 червня 2015 року, проте жодних договорів щодо передачі ТОВ «Поділля Агропродукт» в оренду земельної ділянки він не укладав, згоду на обробіток земельної ділянки не надавав.
       Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року позов задоволено. 
       Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 4,4033 га, з кадастровим номером 0521084500:06:004:0006, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від ТОВ «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
       Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 25239 грн 60 к. у відшкодування судових витрат.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державна реєстрація права оренди відповідача на належну позивачу земельну ділянку – це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ним права оренди, однак реєстрація права оренди відповідача є незаконною, оскільки оспорювані додаткові угоди не підписані позивачем, що доведено висновком експертизи. Факт отримання  ОСОБА_1 плати за користування належною йому земельною ділянкою не свідчить про укладеність та чинність договору оренди з відповідачем, а лише підтверджує його згоду на оплатне користування відповідачем його земельною ділянкою та отримання за це відповідної плати без визначення інших істотних умов договору. Тому, за умов не підписання позивачем додаткових угод від 25 червня 2018 року про зміну сторони та внесення змін до договору оренди землі № б/н від 15 вересня 2015 року та додаткової угоди б/н від 02 листопада 2020 року про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, відсутні підстави стверджувати, що між сторонами було погоджено усі істотні умови договору оренди земельної ділянки, а отримання плати саме за користування земельною ділянкою при не укладенні додаткової угоди не свідчить про схвалення орендодавцем умов договору оренди в цілому, однак підтверджує безпідставність користування цим майном відповідачем. Суд послався на висновки, викладені в постановах Верховного суду від 10 липня 2024 року у справі № 671/2139/21, від 29 листопада 2024 року у справі № 676/2254/21 та від 30 вересня 2024 року у справі № 742/3162/22.
       Також суд першої інстанції, враховуючи положення статті 141 Цивільного процесуального України (далі ЦПК України), прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       В апеляційній скарзі ТОВ «Поділля Агропродукт», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просило рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення – про відмову у позові.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що отримання  ОСОБА_1  оплати від ТОВ «Поділля Агропродукт» за договором оренди землі протягом шести років свідчить про те, що з його боку схвалено умови договору оренди землі та жодних заперечень з його боку з приводу отримання коштів від відповідача в якості орендної плати не було. Така поведінка позивача є недобросовісною, проте суд на це не зважив, що є порушенням принципу всебічного та повного дослідження фактичних обставин справи. Вказувало, що навіть підтвердження висновком почеркознавчої експертизи, що позивач не підписував додаткову угоду до договору оренди землі, не доводить його неукладеність, оскільки наявні обставини фактичного виконання цього договору обома сторонами впродовж тривалого часу.
       У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше) – подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц.
       Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 179/935/22 обставини щодо фактичного виконання сторонами договорів оренди земельних ділянок їх умов в свою чергу захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав. 
       Позивач обрав неналежний спосіб захисту, належним способом захисту прав орендодавця, належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV) судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача, про що зокрема зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19. Наведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року (справа № 513/879/19), а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Куцький А. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як таке, що ухвалене із дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених на підставі обставин справи правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню, з огляду на таке.
       Частинами першою – четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
       Судом встановлено, що  ОСОБА_2 на право власності належить земельна ділянка, площею 4,4033 га, з кадастровим номером 0521084500:06:004:0006, з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності серії ЯД № 360419, виданого 26 лютого 2007 року.
       Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за рішенням державного реєстратора, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 11756614 від 26 жовтня 2015 року) за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстровано право оренди на цю земельну ділянку, на підставі договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, додаткової угоди б/н від 25 червня 2018 року та додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 02 листопада 2020 року. Строк дії оренди становить 17 років, з датою закінчення 15 вересня 2032 року та автоматичним продовженням, правом пролонгації і правом передачі земельної ділянки в суборенду.
       Відповідно до договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, витребуваного судом у відповідача, між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротал» було укладено договір оренди землі, за яким у користування ТОВ «Агротал» передано земельну ділянку загальною площею 4,4033 га, з кадастровим номером 0521084500:06:004:0006. Строк дії договору становить сім років з дати підписання.
       Згідно з додатковою угодою б/н від 25 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, витребуваною судом у відповідача, укладеною між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротал», з новим орендарем ТОВ «Поділля Агропродукт», сторони досягли згоди щодо внесення змін до договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року про зміну сторони та внесення змін до договору оренди (кадастровий номер земельної ділянки 0521084500:06:004:0006, площею 4,4033 га). За цією угодою за згодою орендодавця орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки, передбачені договором оренди. Цією угодою також передбачено продовження строку дії договору оренди на 7 років.
       Відповідно до додаткової угоди б/н від 02 листопада 2020 року про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, витребуваної у відповідача, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Поділля Агропродукт», сторони домовились змінити договір, продовживши термін його дії з 15 вересня 2015 на 17 років, але у будь-якому випадку договір є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем.
       Згідно з висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Сімчук Л. за результатами проведення експертизи № 1258/24-21 від 27 червня 2024 року підпис у додатковій угоді від 25 червня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, укладеній між ОСОБА_1 , ТОВ «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис у додатковій угоді б/н від 02 листопада 2020 року про поновлення договору оренди землі б/н від 15 вересня 2015 року, укладеній між ОСОБА_1 та ТОВ «Поділля Агропродукт», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
       Між сторонами виник спір про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику від орендаря.
       Європейський суд з прав людини у рішенні (далі ЄСПЛ) у справі «VOLOVIK v. UKRAINE» (№ 15123/03, § 45, від 06 грудня 2007 року) зауважив, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення [права], які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо.
       Принцип розумності є апріорі властивим для приватного права і характерний як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і для тлумачення матеріальних приватноправових та процесуальних норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11).
       Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
       Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21).
       Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, серед яких: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача), а також обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу (див., зокрема постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).
       Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Тлумачення цієї норми свідчить, що такий спосіб захисту застосовується тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 233/4580/20). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.
       З приводу належного способу захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, апеляційний суд враховує усталену практику Верховного Суду. Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) акцентовано увагу на тому, що: «такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача».
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) вказала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє (наприклад, у зв`язку з відсутністю підпису на договорі оренди), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.
       Враховуючи викладене апеляційний суд звертає увагу на те, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 02 червня 2025 року у справі № 144/1440/22 (провадження № 61-12561сво24) здійснила відступ від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 130/8/23 (провадження № 61-6874св24) щодо способу захисту прав орендодавця на земельну ділянку.
       Зокрема Об`єднана палата наголосила, що висновки об`єднаної палати касаційного суду мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду – над висновками об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду.
       Таким чином Об`єднана палата у справі № 144/1440/22 підтвердила та послідовно дотримується підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду) або з інших підстав вважає зареєстроване право оренди відсутнім, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про визнання відсутнім права оренди є єдиною підставою для державної реєстрації припинення права оренди відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будь-яке інше судове рішення (зокрема, про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) не є такою підставою.
       У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення від ТОВ «Поділля Агропродукт». Однак такий спосіб захисту, як усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки, у випадку, коли спір стосується відсутності зареєстрованого права оренди, не є ефективним та належним для відновлення порушеного права позивача, оскільки не призводить до припинення зареєстрованого права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Належним способом захисту у такій ситуації є вимога про визнання права оренди відсутнім.
       Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
       Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ТОВ «Поділля Агропродукт» обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини. 
       Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.
       Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Згідно з частинами першою – другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови у задоволенні позову (що має місце у цій справі) – на позивача.
       Отже з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 610 грн 40 к.
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд 

постановив:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» задовольнити.
       Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року скасувати і постановити нове судове рішення.
       У позові  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.
       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» 1 610 (одну тисячу шістсот десять) грн 40 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Позивач:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
       Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», ЄДРПОУ 41104967, вул. Заводська, 7, смт Браїлів Жмеринського району Вінницької області.
       Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», ЄДРПОУ 30468531, вул. Заводська, 7, смт Браїлів Жмеринського району Вінницької області.

(Повний текст судового рішення виготовлено 03 липня 2025 року).

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий

                                                                               Т. М. Шемета