Справа № 297/184/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

22.08.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ч.2 ст.204-1 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 cт. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 050 (одинадцять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
       Вилучені речі і документи, згідно переліку особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 01.01.2025 року – повернуто ОСОБА_1 .
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 022767 від 01.01.2025 року: 01 січня 2025 року близько 12 години 00 хвилин прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 313 прикордонного знаку на відстані 500 метрів від державного кордону України було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України Угорщину в поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, у пішому порядку в складі групи осіб.
       Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
       В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.
       При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
       Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.
       Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
       Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
       Даними які містяться в протоколі про адміністративні правопорушення ЗхРУ № 022767 від 01.01.2025 стверджується, що 01 січня 2025 року близько 12 години 00 хвилин прикордонним нарядом «Група реагування» на напрямку 313 прикордонного знаку на відстані 500 метрів від державного кордону України було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України Угорщину в поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, у пішому порядку в складі групи осіб.. З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з його змістом, засвідчивши це особистим підписом.
       Вказані у зазначеному протоколі обставини підтверджуються: письмовим поясненням ОСОБА_1 , відповідно до якого вину визнав та зазначив, що намагався перетнути кордон до Угорщини; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; заявою ОСОБА_1 від 01.01.2025, схемою виявлення та затримання громадянина України ОСОБА_1 .
       Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення – спроба незаконного перетину державного кордону України.
       Жодних зауважень щодо підстав затримання, ОСОБА_1 у протоколі не вказував.
       Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що зазначений інспектор НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_1 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.
       Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
       З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тільки послався на протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем смт. Покровське, Покровського району, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 313, на відстані 500 метрів від лінії державного кордону, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.
       Крім того, достовірно знаючи про наявність адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , до суду першої інстанції та апеляційної, останній не з`явився, не цікавився провадженням у його справі, та не спростував обставини зазначені у протоколі та не довів свою невинуватість.
       Тому твердження ОСОБА_1 , що він не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.
       Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
       Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Щодо доводів ОСОБА_1 , що він двічі притягуються до адміністративної відповідальності за один і той самий вчинок, не може братися до уваги, оскільки відносно ОСОБА_1 складено два різні протоколи з різними датами. 
       Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі захисника не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
       Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага