ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3831/25 Справа № 204/6085/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванюта-Сандомирський Леонід Олегович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про скасування реєстрації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 101210324655 видану 24.03.2021 року та витребування майна, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слободяник Руслан Олександрович, 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року, - 
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
18.09.2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна, в якому позивач просив: 
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 11.11.1999 року, яке видане Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне»,
- витребувати у ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 ,
- припинити право власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 29997930 від 21.01.2019 року, внесений державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком Максимом Олександровичем. 

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міського ради залишено без задоволення. 
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року скасовано. 
Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 

18.01.2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява Дніпровської міської ради про зміну предмету та підстав позову, в якій позовними вимогами були зазначені:
- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП101210324655, видану 24.03.2021 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради,
- витребувати у ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради,
- витребувати у ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_3 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року позовну заяву Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванюта-Сандомирський Леонід Олегович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 101210324655 видану 24.03.2021 та витребування майна задоволено частково.
Витребувано від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2326007012101).
Витребувано від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2325983212101).
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
28.01.2025 рокувід  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слободяник Руслан Олександровичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не довів в чому полягає невідповідність Декларації. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги,що відповідачі є добросовісними набувачами майна, відповідно до вимог статті 388 ЦК України.
Крім того, суд першої інстанції не встановив, що ОСОБА_3 заволодів майном протиправно.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено на безпідставність вимог апеляційної скарги. У відзиві зазначено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року № 11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя».
Приміщення у будинку АДРЕСА_4 , які вважаються квартирою АДРЕСА_5 , є власністю територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Комунальна квартира АДРЕСА_5 являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле, надаючи змогу використовувати вказану квартиру за призначенням, частиною якої й заволодів ОСОБА_3 на підставі підробних документів. 
На сьогоднішній день балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради.
Враховуючи, що спірне майно вибуло з володіння власника поза її волею на підставі підроблених документів, що є підставою для витребування цього майна у добросовісних набувачів.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Слободяник Р.О. та відповідачка ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали.
Представник Дніпровської міської ради Ревякіна Н.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
Рішенням Дніпропетровської обласної ради про виконання рішення обласної ради від 18.07.2003 №202-9/XXIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська затверджено розпорядження голови обласної ради від 18 серпня 2003 року №159-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська спільного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя», від 10 вересня 2003 року №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Центральний» та від 06 жовтня 2003 року №186р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Дніпропетровська житлових будинків, що перебувають на балансі Дніпропетровського обласного житлово-комунального підприємства «Аеродром» та розташовані на території м. Дніпропетровська.
19.06.2003 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №1549 «Про проведення реєстрації багатоквартирних будинків, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності» (а.с.13).
Відповідно до вказаного рішення комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» доручено проводити реєстрацію багатоквартирних будинків.
Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року №11/13 вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі (а.с.8).
10.09.2003 комісією з питань приймання-передачі цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Дніпропетровська було складено акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», яким передано в житловий фонд низку житлових будинків, зокрема, будинок АДРЕСА_4 (а.с.9-10).
Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі вищевказаних рішень проведено реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_4 та записано в реєстрову книгу № 48ЖЮ за реєстровим №4877-181 (а.с.18).
В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223820100 від 14.09.2020 вбачається, що за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750157212101). Реєстрація права власності була здійснена державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О. на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11.11.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». З доданого свідоцтва, яке було надано державному реєстратору, вбачається, що у ньому відсутні відомості щодо прізвища, ім`я, по батьковіособи, якій належить спірна квартира (а.с.21).                
Також, в матеріалах справи міститься копія листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.11.2018 №16697 про те, що станом на 31.12.2012 в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11.11.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 11.11.1999 №1801-99, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за № ЮЗп-201 (а.с.23).
В свою чергу, Департаментом правового забезпечення ДМР було здійснено запит до КП «Дніпровське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради про надання інформації щодо того, чи надавалась відповідь ОСОБА_3 від 11.11.1999 № 1801-99 про реєстрацію права власності.
Відповідно до листа КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 27.04.2020 № 4686 вбачається, що станом на 31.12.2020 в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_4 - не значиться, а відповідь ОСОБА_3 про реєстрацію права власності відсутня (а.с.19).
Також, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради було здійснено запит до Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу ордеру на ім`я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Листом від 04.08.2020 №506 Чечелівська районна у місті Дніпрі рада повідомила про відсутність запитуваної інформації (а.с.20).
Окрім того, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради здійснено запит до ліквідатора КЖЕП «Південне» Левченка В.В. про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу органом приватизації підприємства свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, станом на час розгляду справи відповідь не надійшла.
Як вбачається із документів, наданих відділом реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, що 28.12.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ЩетіловоюО.В. за реєстровим № 20599, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1 забезпечення виконання своїх зобов`язань згідно договору позики, укладеного між сторонами 28.12.2020 на суму 150000 грн. з терміном повернення коштів 30.12.2020. Також, нотаріусом було внесено відповідне обтяження на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за реєстровим № 20600 (а.с.90-93.
Крім того, 30.12.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ЩетіловоюО.В. за реєстровим № 20827, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 рахунок виконання зобов`язань за договором іпотеки від 28.12.2020. Також нотаріусом, на підставі вказаного договору було знято відповідне обтяження на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за реєстровим № 20870 (а.с.94-100).
В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253484858 від 20.04.2020 вбачається, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750157212101) була розподілена на 2 окремі квартири, які в реєстрі значяться за № 7 та №7а на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП101220324655. В свою чергу, новоутворену квартиру АДРЕСА_1 , було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2021 № 1613, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. Право власності на новоутворену квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 29.03.2021 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП101220324655 (а.с.134-138,144).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтв про смерть Серії НОМЕР_3 (т.2а.с.166-167), тому останнього виключено зі складу учасників третьої особи .                                                                                        
Із листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/9-1570 від 20.07.2022 вбачається, що відповідно до рішення міської ради від 19.11.2003 № 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» житловий будинок за адресою: будинок АДРЕСА_4 було прийнято у власність Дніпровської міської територіальної громади. На цей час балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство «Жилсервіс-5»Дніпровської міської ради.
Таким чином приміщення у будинку АДРЕСА_4 , які вважаються квартирою АДРЕСА_5 , є власністю територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради.
Комунальна квартира АДРЕСА_5 являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле, надаючи змогу використовувати вказану квартиру за призначенням, що в контексті ст. 188 ЦК України є складовою річчю, частиною якої і заволодів ОСОБА_3 на підставі підробних документів.
На цей час балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство«Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради.
Первісний набувач ОСОБА_3 з урахуванням положень ЖК України, ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не мав права на приватизацію спірної квартири, оскільки не був її наймачем.
Отже, в подальшому укладені договори про відчуження спірного нерухомогомайна є незаконними.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України Конвенція є частиною національного законодавства, відтак принципи, проголошені у Конвенції, підлягають застосуванню національними судами.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:
(1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер;
(2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями;
(3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.
Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини:
- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. Водночас відсутність такого порушення є тоді, коли дотримані всі три критерії.
Отже, повинне існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №  43768/07)).

У питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Аналіз змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що зазначена норма не містить чітких процедурних вимог або зобов`язань процесуального характеру, що стосуються як державних органів, так і у справах між приватними сторонами. Якщо втручання у право на мирне володіння "майном" вчинене приватною особою, то для держави виникає позитивне зобов`язання забезпечити у своїй правовій системі відповідні процедури, щоб майнові права були достатньо захищені законом і щоб існували ефективні засоби правового захисту, за допомогою яких "жертва втручання" може відстояти свої права.
Так, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що держави зобов`язані забезпечити судові процедури, які пропонують необхідні процесуальні гарантії, тобто, дозволяють національним судам і трибуналам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. справи "Kotov v. Russia" [ВП], 2012, § 114; "Sovtransavto Holding v. Ukraine", 2002, § 96; "Anheuser-Busch Inc. v. Portugal" [ВП], 2007, § 83; "Freitag v. Germany", 2007, § 54; "Shesti Mai Engineering OOD and Others v. Bulgaria", 2011, § 79; "Plechanow v. Poland", 2009, § 100; "Ukraine-Tyumen v. Ukraine", 2007, § 51; "Antonopoulou v. Greece" (ріш.), 2021, § 57; "Nikolay Kostadinov v. Bulgaria", § 54).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка кореспондується із статтею 41 Конституції України, унормовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
ЦК України одним зі способів захисту порушених прав передбачено віндикацію.
Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація - це витребування своєї речі не володіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного безпосередньо із власником договору.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Для застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України ключовими аспектами є відсутність волі власника на відчуження майна, добросовісність набувача, а також оплатність при відчуженні спірного майна.

Водночас, безумовною підставою для задоволення віндикаційного позову власника до добросовісного набувача спірного майна є отримання такого майна добросовісним набувачем безоплатно. При цьому, в контексті вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, позбавлення добросовісного власника власності (незалежно від оплатності/безоплатності) можливе лише у випадку здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, для застосування положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є визначальним питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатність чи неоплатність набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), а тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору.
Колегія суддів враховує, що у цій справі судами попередніх інстанцій було встановлено, що спірне приміщення вибуло з володіння позивача на підставі підробних документів, безвідплатно.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Враховуючи викладене, відповідаючи на доводи апеляційної скарги що відповідачі є добросовісними набувачами, слід зазначити, що ці доводи висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не спростовують.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

       При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слободяник Руслан Олександрович залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2024 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 10.06.2025 року.

               
       Судді: