ПОСТАНОВА                                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                
                                                                                                                                          
25 червня 2025 року                                      
м. Київ                                                                       
 
справа № 303/3150/22
провадження № 61-16440св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , Верхньокоропецьке споживче товариство Мукачівської райспоживспілки,
відповідачі: Мукачівська міська рада, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Стегури Наталії Романівни, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року у складі судді Монича В. О. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог позову
1.            У травні 2022 року ОСОБА_1 та Верхньокоропецьке споживче товариство Мукачівської райспоживспілки (далі - Верхньокоропецьке СТ) звернулися до суду із позовом до Мукачівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та усунення перешкод 
в користуванні земельною ділянкою.
2.            На обґрунтування позову зазначали, що на початку 1950-х років у селі Завидово Мукачівського району Закарпатської області на АДРЕСА_1 було розташовано ряд магазинів, котрі відносилися до Верхньокоропецького СТ.
3.            Рішенням 7-ї сесії 3-го скликання Завидівської сільської ради від 07 вересня 1999 року Верхньокоропецькому СТ було передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,18 га, на території якої знаходилися вищевказані об`єкти, належні товариству.
4.            27 грудня 2000 року Верхньокоропецьке СТ продало приміщення одного із магазинів, яке знаходилось на земельній ділянці площею 0,09 га ОСОБА_2 . 
5.            У користуванні товариства залишилась земельна ділянка, щільною площею 0,09 га із декількома розташованими на ній об`єктами нерухомості.
6.            31 грудня 2004 року Верхньокоропецьке СТ продало приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 . 
7.            У зв`язку із зазначеним, Верхньокоропецьке СТ листом за № 14 
від 11 травня 2005 року звернулося до Завидівської сільської ради із заявою про відмову від земельної ділянки площею 570 кв. м., на якій знаходився вищевказаний магазин, на користь ОСОБА_1 . 
8.             ОСОБА_1 , в свою чергу, подала до Завидівської сільської ради заяву про продаж їй цієї земельної ділянки або передачу в оренду.
9.            Завидівською сільською радою рішення по зазначеним зверненням прийнято не було.
10.         Рішенням 8-ї сесії Завидівської сільської ради від 28 листопада 
2003 року № 65 у Верхньокоропецького СТ було вилучено та переведено в землі запасу сільської ради земельну ділянку площею 0,022 га, на яку товариством не було оформлено правовстановлюючих документів. 
11.         Рішенням 9-ї сесії Завидівської сільської ради за № 76 від 29 грудня 
2003 року попереднє рішення ради було змінене в частині визначення площі земельної ділянки. Визначено площу останньої у розмірі 0,257 га. 
12.         Надалі рішенням Завидівської сільської ради від № 77 від 29 грудня 
2003 року вказану земельну ділянку надано в довгострокову оренду ОСОБА_2 , межі ділянки затверджено рішенням 14-ї сесії 24-го скликання Завидівської сільської ради від 11 лютого 2005 року.
13.         18 березня 2002 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого їй передано у приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,096 га, хоча в договорі купівлі-продажу приміщення вищезгаданого магазину від 27 грудня 2000 року було зазначено, що ОСОБА_2 продане приміщення, розташоване на земельній ділянці площею 0,09 га, зазначено розмір земельної ділянки (0,09 га).
14.         Згідно вказаного вище Державного акту на право приватної власності на землю ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 становить 24 метра, при тому, що з головою правління Верхньокоропецького СТ Гірних Л. Л. погоджувалась ширина такої ділянки у 22 метри. 
15.         Цільове призначення вказаної земельної ділянки не змінювалось.
16.         У зв`язку із прийняттям рішення Завидівською сільською радою ОСОБА_1 створено перешкоди для під`їзду вантажних автомобілів до приміщень магазину «Хліб» та закусочної.
17.         Рішенням 6 сесії 5 скликання Завидівської сільської ради № 54 від 10 січня 
2007 року було розглянуте питання: «Про затвердження генплану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 ». Позивачі про прийняття такого рішення не були повідомлені.
18.         Згідно нового генплану земельна ділянка по АДРЕСА_1 становить 
230 кв. м., хоча рішенням сільської ради № 25 від 15 серпня 2006 року 
в користуванні товариства залишено ділянку площею 300 кв. м., земельна ділянка ОСОБА_1 , в свою чергу, склала лише 0,0115 га. 
19.         Між земельними ділянками товариства, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відображено дорогу загального користування, якої раніше не існувало. Відтак, всупереч вимогам статті 141 ЗК України Завидівською сільрадою 
у Верхньокоропецького СТ фактично було вилучено земельну ділянку площею 
70 кв. м.
20.         Рішенням 6-ї сесії 5-го скликання Завидівської сільської ради від 10 січня 2007 року № 55 громадянці ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки площею 0,0947 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 та на підставі рішення 7-ї сесії 5-го скликання зазначеної ради від 27 лютого 2007 року та надано у власність спірну земельну ділянку. 12 березня 2007 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.
21.         При вирішенні зазначеного питання не було враховано, що ОСОБА_2 було придбано приміщення магазину, розташованого на земельній ділянці площею 
0,09 га, тобто рішення щодо збільшення земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 , прийнято сільською радою із порушенням вимог статті 40 ЗК України.
22.         Крім збільшення розміру земельної ділянки (0,096 га, замість 0,09 га), вказана в державному акті земельна ділянка також не відповідала конфігурації площі, затвердженої головою правління Верхньокоропецького СТ - Гірних Л. Л. , зокрема, ширина земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_1 погоджувалась керівником товариства у розмірі 22 метри, а згідно оскаржуваного позивачами Державного акту становить 24 метри, в зв`язку із чим створено перешкоди для під`їзду вантажних автомобілів до приміщень магазинів «Хліб» та закусочної, один з яких придбала, а інший взяла в оренду ОСОБА_1 .
23.         Додатково вказували, що у матеріалах земельно-кадастрового бюро 
і у Державному акті на право приватної власності на землю вказано інший план, не погоджений із головою Верхньокоропецького СТ.
24.         Керуючись вищевказаними рішеннями Завидівської сільської ради та Державним актом, ОСОБА_2 встановила огорожу, ворота та двері на земельній ділянці, яка знаходилася в користуванні Верхньокоропецького СТ.
25.         Такі порушення з боку Завидівської сільської ради та ОСОБА_2 стали причиною звернення Верхньокоропецького СТ та ОСОБА_1 до суду із позовом, за результатами розгляду якого поновлено порушені права позивачів та встановлено, що оскільки ОСОБА_2 було придбано приміщення магазину, розташованого на земельній ділянці площею 0,09 га, саме така земельна ділянка їй і повинна бути передана у власність, а передача останній земельної ділянки розміром 0,0947 га. 
є незаконною, оскільки перевищує визначений розмір земельної ділянки.
26.         За відповідним зверненням рішенням вісімнадцятої сесії п`ятого скликання Завидівської сільської ради № 326 від 21 серпня 2009 року ОСОБА_1 було надано згоду на розроблення містобудівної документації на земельну ділянку площею 0,0570 га.
27.         Також рішенням сьомої сесії шостого скликання Завидівської сільської ради № 82 від 03 листопада 2011 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 
0,0570 га, на якій розташовано об`єкт нерухомості - магазин, що належить 
ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності 
від 31 грудня 2004 року в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
28.         Окрім того, рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Завидівської сільської ради № 314 від 06 вересня 2019 року, було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0300 га голові правління Верхньокоропецького СТ для обслуговування будівель торгівлі за адресою: 
АДРЕСА_1 .
29.         Під час ухвалення вищезазначених рішень та оформлення відповідної документації громадянкою ОСОБА_1 і Верхньокоропецьким СТ, Завидівська сільська рада, скориставшись проведенням в Україні адміністративної реформи, відповідно до якої вона підлягала ліквідації, без достатніх правових підстав повторно прийняла незаконне рішення. Незаконність такого рішення вже була встановлена раніше рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 червня 2008 року, ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2009 року, а також ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2007 року.
30.         А саме, Завидівською сільською радою ухвалено рішення № 315 
від 06 вересня 2019 року, яким вирішено: «Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га. за адресою: АДРЕСА_1 в межах населеного пункту (кадастровий номер - 2122782401:00:001:1210».
31.         Таким чином, на переконання позивачів, Завидівська сільська рада незаконно вилучила у них частини земельних ділянок та передала їх громадянці ОСОБА_2 , внаслідок чого її земельна ділянка була збільшена із 0,09 га, до 
0,0947 га. 
32.         Користуючись адміністративною невизначеністю органів влади та тим, що ні ОСОБА_1 , ні Верхньокоропецькому СТ не було відомо про прийняття Завидівською сільською радою вищевказаного рішення, ОСОБА_2 оформила право власності на земельну ділянку розміром 0,0947 га та зареєструвала право власності на неї 
у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
33.          ОСОБА_2 почала самовільно зводити на спірній території огорожу, порушивши межі, визначені рішенням Мукачівського міськрайонного суду 
від 17 червня 2008 року та ухвалою Колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2009 року.
34.         Таким чином, звертаючись до суду, позивачі зазначали, що внаслідок прийняття Завидівською сільською радою незаконного рішення № 315 
від 06 вересня 2019 року, були повторно порушені їх права та незаконно вилучені земельні ділянки загальною площею 470 кв. м.
35.         З урахуванням зазначеного просили суд: 
1) визнати незаконним та скасувати рішення Завидівської сільської ради №315 
від 06 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та передати у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0947 га за адресою: 
АДРЕСА_1 »; 
2) визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0947 га., розташовану по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 2122782401:00:001:1210, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Завидівської сільської ради № 315 від 06 вересня 2019 року; 
3) скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 2122782401:00:001:1210.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
36.         Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 18 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 та Верхньокоропецького СТ задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Завидівської сільської ради 
№ 315 від 06 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі 
(на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га. за адресою: АДРЕСА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 2122782401:00:001:1210, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Завидівської сільської ради № 315 від 06 вересня 2019 року.
Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 2122782401:00:001:1210.
Стягнуто з Мукачівської міської ради та ОСОБА_2 на користь Верхньокоропецького СТ та ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.
37.         Рішення міськрайонного суду мотивоване тим, що оскаржувані позивачами рішення Завидівської сільради та Державний акт на землю суперечать правам та інтересам Верхокоропецького СТ та ОСОБА_1 , як належних власників будівель та землекористувачів суміжної із ОСОБА_2 земельної ділянки, оскільки внаслідок прийняття Завидівською сільською радою рішення № 315 від 06 вересня 
2019 року були порушені права позивачів, а саме незаконно вилучені у них земельні ділянки загальною площею 470 кв. м.
38.         Оспорюване рішення Завидівської сільської ради перешкоджає Верхокоропецькому СТ та ОСОБА_1 вільно володіти та користуватись належними їм будівлями та земельними ділянками, необхідними для їх обслуговування, та створює перешкоди для під`їзду вантажних автомобілів до приміщень магазину «Хліб» та закусочної, оскільки ширина земельної ділянки має становити 22 метри, 
а фактично становить 24 метри.
39.         Враховуючи вищезазначене, міськрайонний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
40.         Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року - без змін.
41.         Залишаючи апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, апеляційний суд погодився з висновками міськрайонного суду щодо порушення оскаржуваним рішенням сільської ради прав позивачів як користувачів земельних ділянок.
42.         При цьому апеляційний суд зауважив, що рішеннями судів у іншій справі між тими самими учасниками встановлено, що Завидівська сільська рада, передаючи 
у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га за адресою: АДРЕСА_1 , із конфігурацією, де ширина ділянки з боку АДРЕСА_1 становить 24 метри (натомість має становити 22 метри), діяла неправомірно - незаконно вилучила частину земельної ділянки 
у Верхньокоропецького СТ та передала її у власність ОСОБА_2 , чим порушила законні права та інтереси Верхньокоропецького СТ та ОСОБА_1 .
43.         Завидівська сільська рада рішенням від 06 вересня 2019 року №315 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва 
і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га. за адресою: 
АДРЕСА_1 », повторно незаконно передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га за адресою: 
АДРЕСА_1 . Передана ділянка була більшою за площею (0,0947 га замість 0,09 га) та іншої конфігурації, ніж та, право користування якою перейшло до відповідачки за договором купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року. Зокрема, ширина ділянки з боку АДРЕСА_1 повинна була становити 22 метри відповідно до погоджених умов із Верхньокоропецьким СТ при продажі приміщення. Зазначене рішення стало підставою для оформлення ОСОБА_2 права власності на цю земельну ділянку.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
44.         У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Стегури Н. Р., на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року
у вказаній справі.
45.         Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Стегури Н. Р., витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
46.         Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
47.         У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Стегура Н. Р., просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким 
у задоволенні позову відмовити.
48.         Підставою касаційного оскарження зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 27 березня 2018 року 
в справі № 463/3375/15-а, від 22 лютого 2019 року в справі № 813/1631/14, від 27 лютого 2020 року в справі № 120/1491/19-а, від 22 липня 2021 року в справі № 320/1177/19, від 12 серпня 2020 року в справі № 599/340/16-ц, від 16 лютого 2022 року в справі № 278/1191/18, від 03 квітня 2023 року в справі № 643/18679/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
49.         Також, підставою касаційного оскарження вказує порушення норм процесуального права, а саме не дослідження зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
50.         На обґрунтування касаційної скарги зауважує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушеного права позивачів як користувачів земельних ділянок, а саме доказів на підтвердження права власності позивачів на земельні ділянки.
51.         На переконання заявника касаційної скарги, надання позивачу ( ОСОБА_1 ) виключно дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0570 га в оренду не підтверджує наявності у неї права власності на спірну земельну ділянку. Сам факт користування ділянкою за відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують правомірність такого користування, не є достатнім, оскільки дозвіл на розроблення проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі набуття права власності чи користування землею.
52.         Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження права власності на земельні ділянки позивачів, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій щодо наявного порушення прав останніх та, як наслідок, щодо задоволення позовних вимог.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
53.         Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, укладеного між Верхньокоропецьким СТ та 
ОСОБА_1 , остання набула право власності на будівлю магазину (продтоварний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») площею 84,40 кв. м. в АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.34).
54.         Рішенням сьомої сесії шостого скликання Завидівської сільської ради № 82 від 03 листопада 2011 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0570 га, на якій розташовано об`єкт нерухомості, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності від 31 грудня 2004 року в межах населеного пункту в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (Т.1, а.с.43).
55.         Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року, укладеного між Верхньокоропецьким СТ та ОСОБА_2 , остання набула право власності на приміщення загальною площею 198,70 кв. м., розташоване на земельній ділянці площею 0,09 га, позначеного в плані літерою А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.40).
56.         Рішенням Завидівської сільської ради від 14 листопада 2017 року №168 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,0947 га, розташованої в АДРЕСА_1 (Т.1, а.с. 100 (зворот)).
57.         Рішенням Завидівської сільської ради від 06 вересня 2019 року №315 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва 
і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 2122782401:00:001:1210, на підставі якого за нею здійснено державну реєстрацію права власності (Т.1, а.с.10, 100).
58.         Рішенням Завидівської сільської ради від 06 вересня 2019 року №314 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0300 га голові правління Верхньокоропецького СТ, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.11)
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
59.         Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
60.         Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
61.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
62.         Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим.
63.         Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
64.         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
65.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Стегури Н. Р., підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
66.         Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, позивачі обґрунтовували необхідність захисту своїх прав тим, що рішенням Завидівської сільської ради №315 від 06 вересня 2019 року передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га за адресою: АДРЕСА_1 . 
67.         Водночас, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року Верхньокоропецьке СТ продало, а ОСОБА_2 придбала приміщення магазину, розташованого на земельній ділянці площею 0,09 га, внаслідок прийняття Завидівською сільською радою рішення №315 від 06 вересня 2019 року були порушені права позивачів та незаконно вилучені у них земельні ділянки загальною площею 470 кв. м.
68.         Задовольняючи позовні вимоги позивачів у справі, суди попередніх інстанцій мотивували судові рішення тим, що оскаржуваним у судовому порядку рішенням Завидівської сільської ради та Державним актом на землю порушено права та інтереси позивачів, які є належними власниками будівель та землекористувачами суміжної з ОСОБА_2 земельної ділянки, оскільки внаслідок прийняття Завидівською сільською радою рішення № 315 від 06 вересня 
2019 року було порушено права позивачів, а саме незаконно вилучено у них земельні ділянки загальною площею 470 кв. м. При цьому судами зауважено, що статус позивачів, як належних землекористувачів було підтверджено судовими рішеннями у інших справах, зокрема, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 грудня 2006 року.
69.         З такими висновками судів погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
70.         Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
71.         Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
72.         Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
73.         Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
74.         Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
75.         Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
76.         Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
77.         Частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
78.         Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
79.         Змістом статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; 
ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
80.         Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
81.         Підсумовуючи, підставами для визнання недійсним акта (рішення) 
є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку із прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
82.         Як встановлено судом апеляційної інстанції у змісті оскаржуваної 
у касаційному порядку постанови від 22 жовтня 2024 року, між сторонами вже існував спір, зокрема щодо усунення Верхньокоропецькому СТ та ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою (справа № 2-42/06).
83.         Відтак, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2007 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Позов Верхньокоропецького СТ та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою задоволено. Усунуто перешкоди 
у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом відновлення воріт та дверей, демонтування огорожі та перенесенням воріт та дверей на певну відстань, встановлення їх на межу наданої ОСОБА_2 та погодженої із Верхньокоропецьким СТ земельної ділянки площею 0,09 га, з шириною ділянки ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 метри.
84.         Апеляційний суд зазначив, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 грудня 2006 року встановлено, що Верхньокоропецьке СТ є належним користувачем земельної ділянки, ОСОБА_2 , 
в свою чергу, самовільно знявши ворота та двері Верхньокоропецького СТ, порушила право власності СТ на майно, а поставивши свою огорожу, ворота та двері з порушенням меж, порушила право користування земельної ділянкою, на якій розташовано магазин - закусочна Верхньокоропецького СТ та магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 .
85.         Також апеляційний суд зазначив, що судовими рішеннями у справі встановлено, що до ОСОБА_2 відповідно до статті 30 ЗК України (в редакції 
1993 року, чинній на час укладення договору купівлі-продажу кафе - магазину, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі 
і споруди, а також встановлено, що у змісті договору купівлі - продажу 
від 27 грудня 2004 року вказано розмір земельної ділянки, на якій розташований кафе - магазин (0,09 га), відповідно судами в рамках розгляду справи встановлено, що до ОСОБА_2 перейшло право користування саме вказаним розміром земельної ділянки. 
86.         Більше того, у вказаній справі встановлено, що рішенням Завидівської сільської ради від 26 грудня 2000 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га в АДРЕСА_1 . Зазначене вище рішення сільської ради не оскаржувалось і не скасовувалось.
87.         Ухвалою Верховного Суду України касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2007 року залишено без змін.
88.         Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 червня 2008 року 
у справі № 2-144/08 позов Верхньокоропецького споживчого товариства, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Завидівської сільської ради задоволено частково.
Визнано протиправними і скасовано рішення восьмої сесії Завидівської сільської ради четвертого скликання від 28 листопада 2003 року № 65 «на виконання листа № 499 від 27 листопада 2003 року Мукачівського районного відділу земельних ресурсів»;
Визнано протиправними і скасовано рішення Завидівської сільської ради 9 сесії 4 скликання від 29 грудня 2003 року № 76 «Про внесення змін до рішення восьмої сесії сільської ради від 28 листопада 2003 року № 65»;
Визнано протиправними і скасовано рішення 9 сесії Завидівської сільської ради 4 скликання від 29 грудня 2003 року № 77 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 про надання земельної ділянки для обслуговування житлового будинку»;
Визнано протиправними і скасовано рішення 14 сесії Завидівської сільської ради 4-го скликання від 11 лютого 2005 року № 12 «Про встановлення меж в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .»;
Визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії Завидівської сільської ради 5 скликання від 10 січня 2007 року № 54 «Про затвердження генплану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;
Визнано протиправним та скасовано рішення 6 сесії Завидівської сільської ради 5 скликання від 10 січня 2007 року № 55 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність»;
Визнано протиправним та скасовано рішення 7 сесії Завидівської сільської ради 5 скликання від 27 лютого 2007 року «Про надання земельної ділянки у власність»;
Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0947 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_2 12 березня 
2007 року в с. Завидово на підставі рішення 7 сесії Завидівської сільської ради 5 скликання від 27 лютого 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2122782401 - 0107070700001, кадастровий номер земельної ділянки 2122782401:00:001:1210;
Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою Верхньокоропецького споживчого товариства в АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 відновити ворота та двері, що вели на земельну ділянку СТ, демонтувати огорожу та перенести ворота та двері ОСОБА_2 на 2 метри 
в сторону земельної ділянки жилого будинку АДРЕСА_1 , встановивши їх на межу наданої ОСОБА_2 та погодженої з Верхньокоропецьким споживчим товариством земельної ділянки площею 0,09 га., з шириною ділянки ОСОБА_2 з АДРЕСА_1 - 22 метри.
89.         Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Завидівської сільської ради відхилено, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 червня 2008 року залишено без змін.
90.         Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 червня 2008 року 
у справі № 2-144/08 також встановлено, що станом на 1999 рік Верхньокоропецьке СТ користувалось земельною ділянкою площею 0,18 га, яка знаходилась під магазином і закусочною, що вбачається з рішення 7-ї сесії 23-го скликання Завидівської сільської ради від 07 вересня 1999 року, яке ніким не оспорювалось та не скасовано.
91.         Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року Верхньокоропецьке СТ продало ОСОБА_2 приміщення площею 198,70 кв. м., розташоване на земельній ділянці, яка згідно застережених продавцем і покупцем виправлень становить 0,09 га, в АДРЕСА_1 . Рішенням 13-ї сесії 23-го скликання Завидівської сільської-ради від 26 грудня 2000 року, тобто за день до укладення договору купівлі-продажу, зазначена земельна ділянка площею 
0,09 га передана ОСОБА_2 у приватну власність для обслуговування будівлі на 
АДРЕСА_1 .
92.         При продажу ОСОБА_2 зазначеного приміщення між нею та споживчим товариством був узгоджений поділ земельної ділянки із зазначенням розмірів земельних ділянок та їх конфігурацій, ширина якої з боку АДРЕСА_1 становить 
22 метри.
93.         На підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, укладеного між Верхньокоропецьким СТ та громадянкою ОСОБА_1 , остання набула право власності на будівлю магазину, площею 84,4 кв. м. в АДРЕСА_1 , який згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 липня 
2007 року зареєстрований як продтоварний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
94.         Апеляційний суд Закарпатської області, в свою чергу, в рамках апеляційного перегляду вказаної справи у змісті ухвали від 29 січня 2009 року констатував, що до травня 2005 року Верхньокоропецьке СТ не зверталося до Завидівської сільської ради із заявою про відмову від права користування земельною ділянкою, а сільська рада, в свою чергу, порушила порядок вирішення цього питання. 
95.         З урахуванням зазначеного колегія суддів апеляційного суду вважала вірним висновок Мукачівського міськрайонного суду стосовно того, що рішення Завидівської сільради від 28 листопада 2003 року про вилучення земельної ділянки, № 76 від 29 грудня 2003 року про внесення змін до попереднього рішення, № 77 від 29 грудня 2003 року про передачу земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 і № 12 від 11 лютого 2005 року про встановлення меж в АДРЕСА_1 є неправомірними, оскільки у порушення вимог статті 143 та частини десятої статті 149 ЗК України, приймаючи рішення про примусове припинення права на земельну ділянку, сільська рада вийшла за межі своєї компетенції.
96.         Також апеляційним судом у змісті ухвали від 29 січня 2009 року зазначено, що 10 січня 2007 року шоста сесія п`ятого скликання Завидівської сільської ради прийняла рішення № 54 про затвердження генерального плану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 . З викопіровки генерального плату та плану забудови вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_2 становить 0,0947 га, хоча придбане нею приміщення розташоване на земельні ділянці площею 0,09 га та встановлено, що у зв`язку із прийняттям зазначеного незаконного рішення, розмір земельної ділянки Верхньокоропецького СТ зменшився на 70 кв. м., однак рішення щодо припинення права користування земельною ділянкою ніким не приймалось.
97.         Апеляційний суд вказав, що районний суд у змісті оскаржуваного рішення від 17 червня 2008 року встановив, що сільська рада прийняла це рішення із порушенням вимог статті 18 Закону України «Про планування і забудову територій», не врахувавши ні суспільні, ні приватні інтереси та не повідомила власників і землекористувачів земельних ділянок про перепланування їх земельних ділянок.
98.         Наступним рішенням Завидівської сільради від 10 січня 2007 року № 55 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки площею 0,0947 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 . При цьому не враховано, що ОСОБА_2 було придбано приміщення магазину, розташованого на земельній ділянці площею 0,09 га, тобто зазначене рішення прийнято з порушенням вимог статті 40 ЗК України.
99.         Колегія суддів зазначила, що суд першої інстанції вірно констатував, що рішення 7-ї сесії 5-го скликання Завидівської сільської раді про передачу 
у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0947 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 є похідним від рішення № 55, прийнятого 10 січня 2007 року і тому також є незаконним, а також зазначила про визнання незаконним і скасування Державного акту на право приватної власності на землю від 12 березня 2007 року, оскільки незаконною 
є правова підстава видачі останнього.
100.      Колегія суддів також погодилась із висновком суду про обґрунтованість позову щодо усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні майном позивачів шляхом демонтажу огорожі і перенесення воріт і дверей на 2 метра в сторону земельної ділянки жилого будинку АДРЕСА_1 , оскільки матеріалами справи доведено, що ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 має становити 
22 метри, а фактично ширина такої 24 метри.
101.      Таким чином, у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі, яка переглядається Верховним Судом, Закарпатський апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що у змісті судових рішень в інших справах, які набрали законної сили, встановлено, що Завидівська сільська рада, передаючи у власність 
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га за адресою: АДРЕСА_1 , з конфігурацією, де ширина з боку АДРЕСА_1 становить 24 метри (натомість має становити 22 метри), діяла неправомірно - незаконно вилучила частину земельної ділянки у Верхньокоропецького СТ та передала її 
у власність ОСОБА_2 , порушивши законні права та інтереси Верхньокоропецького СТ і ОСОБА_1 .
102.      Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (стаття 18 ЦПК України).
103.      Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
104.      У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі 
№ 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18), викладено правовий висновок, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини».
105.      Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах 
від 29 вересня 2021 року у справі № 369/11118/17 (провадження № 61-18843св20), від 08 листопада 2022 року у справі № 457/174/16-ц (провадження 
№ 61-12155св21), від 26 січня 2022 року у справі № 522/4958/16-ц (провадження 
№ 61-10124св21).
106.      Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі 
№ 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18), від 20 квітня 2022 року у справі 
№ 910/2615/18 (провадження № 12-75гс21)). 
107.      Таким чином, з урахуванням наявності судових рішень, які набрали законної сили, у яких, в свою чергу, встановлено факт порушення прав позивачів шляхом передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0947 га за адресою: АДРЕСА_1 , з конфігурацією земельної ділянки, де ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 становить 24 метри, а має становити 22 метри, обґрунтованим є висновки судів попередніх інстанцій про порушення Завидівською сільською радою оспорюваним рішенням від 06 вересня 2019 року №315 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та передати у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га. за адресою: АДРЕСА_1 », оскільки таким рішенням Завидівська сільська рада повторно незаконно передала у власність відповідача ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0947 га, тобто за розміром та конфігурацєю більшою, ніж та, право користування на яку перейшло до ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 27 грудня 
2000 року (0,09 га), та із іншою конфігурацією, що була узгоджена між Верхньокоропецьким СТ та ОСОБА_2 при продажі приміщення, із визначеною шириною з боку АДРЕСА_1 у розмірі 22 метри, що стало в подальшому підставою для оформлення за ОСОБА_2 права власності на дану земельну ділянку.
108.      При цьому колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачами, на виконання приписів частини п`ятої статті 82 ЦПК України, не було надано суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на спростування вищевказаних обставин, встановлених 
у судових рішеннях у інших справах. 
109.      Таким чином, з урахуванням наявності судових рішень у інших справах, якими констатовано порушення прав позивачів шляхом передачі сільською радою у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0947 га за адресою: АДРЕСА_1 , з конфігурацією земельної ділянки, де ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 становить 24 метри, замість 22 метрів, безпідставними є доводи касаційної скарги щодо відсутнього порушеного права позивачів.
110.      Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року 
в справі № 545/808/17, від 27 березня 2018 року в справі № 463/3375/15-а, 
від 22 лютого 2019 року в справі № 813/1631/14, від 27 лютого 2020 року в справі № 120/1491/19-а, від 22 липня 2021 року в справі № 320/1177/19, від 12 серпня 2020 року в справі № 599/340/16-ц, від 16 лютого 2022 року в справі 
№ 278/1191/18, від 03 квітня 2023 року в справі № 643/18679/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин справи.
111.      З урахуванням зазначеного, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
112.      Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
113.      Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
114.      Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Стегури Наталії Романівни, залишити без задоволення.
2.            Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович