ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/8100/24
Головуючий у першій інстанції – Лібстер А. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/934/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Євстафіїва О.К.,Скрипки А.А.
з участю секретаря: Шапко В.М.,
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2025 року, повний текст складено 06 березня 2025 року, суддя Лібстер А.С., місто Чернігів.
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/20 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , запис у Реєстрі прав власності від 04.02.2004, у зв`язку з її фактичним знищенням, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 18.08.2021, зареєстрованого в реєстрі за номером 1679. Власниками інших 3/4 частин даного будинку є відповідач та треті особи, а саме: відповідач ОСОБА_2 є власником 1/20 частки вищевказаного житлового будинку, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 №388837307. Третя особа ОСОБА_3 є власником 1/8 частини даного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, номер 6698, виданого 12.07.2024. ОСОБА_6 є власником 1/8 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-1929, виданого 06.09.2013 державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О. І. та 1/10 частки на підставі договору міни №4453 від 14.07.1976. ОСОБА_4 належить на праві власності 2/10 частки вказаного будинку на підставі договору дарування №84, виданого 23.02.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. Руденко В.І. на праві власності належать інші 3/20 частини житлового будинку на підставі договору довічного утримання, догляду №269 від 24.02.2014. На час придбання позивачем належної їй частки у вказаному будинку між власниками був встановлений фактичний порядок користування житловими приміщеннями. Приміщення, що входили до 1/4 частки позивача та 1/20 частки відповідача мали окремий вхід, окрему прибудинкову територію, використовувалися відокремлено від інших співвласників, проте юридично в окремий об`єкт нерухомого майна виділені не були. 27.02.2018 у вищевказаному будинку сталася пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 27.02.2018. Пожежею було повністю знищено покрівлю та перекриття на всій площі будинку, пошкоджено стіни, підлогу, особисті речі та майно в усіх квартирах. Внаслідок пожежі частина будинку, що належить позивачу і відповідачу, дуже постраждала і фактично була знищена до не відновлювального стану. Функціональне призначення будинку було втрачено. Згоріла частина будинку з часом перетворилась на купу сміття, що перешкоджало користуванню уцілілою частиною будинку та шкодило збереженню її цілісності та функціональному призначенню, а саме проживанню третіх осіб, у зв`язку із цим, з метою збереження іншої частини будинку, залишки згорілої частини будинку були демонтовані позивачем, а сміття вивезено, що підтверджується довідкою №88 від 15.02.2024. На час придбання позивачем своєї частки будинку, в ній ніхто не проживав. Земельна ділянка, на якій була розташована згоріла частина будинку, а також все домоволодіння в цілому, на даний час не приватизована та перебуває у спільному користуванні позивача та третіх осіб. Як повідомили інші співвласники будинку та попередній власник частки позивача, у згорівшій частині будинку до пожежі проживали відповідач та ОСОБА_7 (попередній власник належної позивачу 1/4 частки будинку). На даний час постало питання про необхідність виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про фактично знищений об`єкт нерухомості у зв`язку із неможливістю вільного розпорядження іншою частиною будинку, а також окремо збудованим будинком на земельній ділянці за вказаною адресою і належить позивачу та визначення порядку користування земельною ділянкою і подальшої її приватизації. Однак, без участі і активних дій відповідача зробити це через Державного реєстратора, виявилося неможливим. Адже заява про це має бути подана власником знищеного майна особисто. У зв`язку із цим позивач вимушена зараз звернутися до суду, з метою припинення права відповідача на знищену частку будинку і подальшого виключення відомостей про знищений об`єкт з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач неодноразово намагалася зв`язатися з відповідачем для вирішення спірного питання шляхом домовленості, однак це не виявилося можливим. Де на даний час перебуває, проживає відповідач, позивачу не відомо. 
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що судом неправильно застосовано ст.349 ЦК України, оскільки на момент подачі позову до суду частину другу вказаної статті було виключено.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом не було прийнято до уваги копію висновку про знищення майна №DT01: 3795-4248-5853-9553, довідка №88 про знесення квартири від 15.02.2024 та акт про пожежу від 27.02.2018.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що сам відповідач підтвердив про знищення належних йому приміщень у спірному будинку.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом не взято до уваги, що незважаючи на відсутність договорів поділу (виділу), судових рішень про поділ (виділ) частки майна, спірний будинок був фактично поділений між співвласниками на окремі частини, що становили окремі квартири для всіх співвласників, що встановлено і підтверджено під час розгляду справи та не заперечувалося відповідачем.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що законодавець не визначає заборони будь-якого обмеження на можливість припинення права власності на частку у справі власності на нерухоме майно, якщо вона була фізично знищена (зруйнована).
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що відповідач з 2018 року не проживає у спірному будинку, жодного разу після пожежі не з`являвся за вказаною адресою, не вживав заходів для збереження свого майна та відновлення його для можливості проживання в ньому, а навпаки своєю недбалістю призвів до повного його руйнування та втрати цільового призначення, що свідчить про відсутність зацікавленості до вказаного об`єкту як до житла.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що нею обрано належний спосіб захисту своїх прав, оскільки позивач позбавлена можливості вчинення будь-яких дій відносно своєї частки майна, його відчуження, реєстрації місця проживання за вказаною адресою, а також вчинення будь-яких інших дій, пов`язаних із належною їй часткою у праві власності на нерухоме майно.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на неправильність висновку суду щодо того, що саме вона у 2023 році знесла частку будинку, що належить ОСОБА_2 , оскільки позивач лише демонтувала залишки зруйнованої частини будинку, вивезла будівельне сміття, розчистила територію, усунула небезпеку для інших мешканців, але не зносила частку будинку відповідача як цілісну річ, яка була зруйнована внаслідок пожежі та подальшого недбалого ставлення відповідача до своєї власності. Вважає, що це є підставою для зміни оскаржуваного рішення в цій частині шляхом виключення із мотивувальної його частини наступного речення: «саме позивачкою у 2023 році була знесена частка будинку, що належала відповідачу ОСОБА_2 ».
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 18.08.2021, зареєстрованого в реєстрі за номером 1679 та підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8, 9).
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що ОСОБА_3 є власником 1/8 частини даного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, номер 6698, виданого 12.07.2024, ОСОБА_4 належить на праві власності 2/10 частки вказаного будинку на підставі договору дарування №84, виданого 23.02.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, Руденко В.І. на праві власності належать інші 3/20 частини житлового будинку на підставі договору довічного утримання, догляду №269 від 24.02.2014, ОСОБА_6 є власником 1/8 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-1929, виданого 06.09.2013 державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О.І. та 1/10 частки на підставі договору міни №4453 від 14.07.1976, ОСОБА_2 є власником 1/20 частки вищевказаного житлового будинку, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 № 388837307 (а.с.10-11зворот).
27.02.2018 у вищевказаному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 (1952 року народження) сталася пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 27.02.2018, в якому зазначено, місце виникнення пожежі - перекриття. Пожежею знищено покрівлю та перекриття на всій площі будинку. Пошкоджено стіни, підлога, особисті речі та майно в усіх квартирах. Причина пожежі - встановлюється (а.с.12).
Згідно із копією технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , ідеальна частка будинку належала ОСОБА_7 (а.с.13-17).
Відповідно до довідки № 88 від 15.02.2024 та Висновку про знищення/знесення майна №DT01: 3795-4248-5853-9553 від 15.02.2024 частина житлового будинку, яка належить позивачу на підставі договору купівлі продажу - знесена (а.с.18,19).
Відповідно до копії технічного паспорту від 17.05.2024, замовник ОСОБА_2 , в якому зазначено частку що належить відповідачу, яка складалась із кімнат, позначених на плані технічного паспорту 1-14,1-13,1-3,1-2,1-15,1-1, де проживав відповідач ОСОБА_2 до пожежі у будинку (а.с. 44-45).
Згідно інформаційної довідки наданої ТОВ «Трудовий колектив ЧОБТІ» від 17.08.2024 № 9139 власником 1/20 частки об`єкта що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 07.05.1992 (а.с.46, 47-48).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12024275440001010 від 04.09.2024, ОСОБА_8 звернулась до ЧРУП в Чернігівській області із письмовою заявою про те, що у 2023 року позивач самовільно, всупереч встановленому законом порядку, знесла частину будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 27.11.2024 ОСОБА_2 належить 1/20 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 96).
Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради листом від 13.01.2025 №4 повідомило, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, за вказаною адресою, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 3/10 частини будинку на підставі договору дарування від 07.05.1992 №1-2118. В подальшому ОСОБА_2 подарував 1/4 частину будинку ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 25.12.2003 № 4316, який було зареєстровано підприємством 04.02.2004. Право власності за ОСОБА_2 залишилось зареєстрованим на 1/20 частину будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування від 07.05.1992 № 1-2118 (а.с.115).
Також судом оглянута інвентаризаційна справа № 3970 на домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому безпосередньо міститься договір дарування від 25.12.2003, частини будинку з надвірними спорудами, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та витяг про реєстрацію права власності від 04.02.2004. Крім того, міститься довідка КП ЧМБТІ від 24.12.2013, в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 ОСОБА_2 має зареєстроване право власності на об`єкт нерухомі по АДРЕСА_2 , ідеальна частка 1/20 (і.а.с.164, 165, б/н).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною 1 статті 317 цього кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна.
Згідно зі статтею 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення.
Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.
Для державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) заява власника закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта незавершеного будівництва, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 2) документ, що посвідчує право власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням).
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням проводиться за наявності відомостей про факт знищення, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (пункт 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127). 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Запис в реєстрі не являється документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних, достатніх і допустимих доказів того, що 1/20 частка житлового будинку, яка належала відповідачу, була повністю знищеною, поряд з цим, письмовими доказами підтверджується фізичне існування інших об`єктів речового права, де мешкають інші співвласники за адресою: АДРЕСА_1 . Також не підтверджено ту обставини, що частина будинку, якою користувався ОСОБА_2 не підлягала відновленню, навпаки показаннями свідків підтверджено ту обставину, що саме позивачкою у 2023 була знесена частка будинку, що належить відповідачу ОСОБА_2 . Крім того, відомостей про інше житло, що належить відповідачу суду не надано і припинення права власності в даному випадку може завдати істотної шкоди відповідачу. Відомості про запропоновану компенсацію відповідачу за 1/20 частку майна, матеріали справи не містять.
Колегія суддів в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Доводи апеляційної скарги про те, що є підстави для виключення із мотивувальної його частини наступного речення: «саме позивачкою у 2023 році була знесена частка будинку, що належала відповідачу ОСОБА_2 », апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виклав такі показання свідків.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що державна реєстрація права власності на частину будинку за відповідачем будь-яким чином порушує права та свободи позивачки.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,суд,-
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 17 липня 2025 року.

Головуюча:                                           Судді: