КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2025 року
 
справа № 359/626/24
 
провадження № 22-ц/824/10250/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П,
при секретарі: Шереметьєвій М.В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року та на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року, постановлені під головуванням судді Чирки С.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 .
На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
01 вересня 1984 року між її матір?ю і батьком був укладений шлюб.
15 січня 1988 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, однак шлюбні відносини між ними не припинялися і тривали до 01 січня 2013 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_1 . У свідоцтві про її народження в графі батько вказаний ОСОБА_5 .
Зазначила, що оскільки її батьки на момент її народження у шлюбі не перебували, відповідно до частини 1 статті 135 СК України, відомості про батька записані за вказівкою матері.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_5 помер. Відповідачка ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_5 .
Встановлення факту батьківства їй необхідно для оформлення спадщини.
У зв`язку з цим просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_5 та                         ОСОБА_1 та зобов`язати Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 1152 про народження ОСОБА_1 де у графі батько вказати ОСОБА_5 .
Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання чи є ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_1 . Цю експертизу просив провести з ексгумацією трупа ОСОБА_5 .
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого                       2025 року клопотання представника позивача про призначення експертизи залишено без задоволення.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня                    2025 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду та ухвалою суду про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року та ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року; задовольнити клопотання позивача та призначити у справі посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Вимоги обґрунтовані тим, що на підтвердження факту спільного проживання батьків позивача до її народження до позову було долучено листи та відомості, надані Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією. Зазначає, що за 4 роки до народження позивача її батьки було зареєстровані за однією адресою. Спільне виховання та утримання батьками дитини підтверджується долученими до позовної заяви фото та відеодоказами, численними копія чеків. Допитані свідки підтвердили факти, які зазначені позивачкою. Про визнання батьківства свідчать довідки зі школи позивача, де померлий надавав відомості про себе як про батька скаржниці.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ґрунтується винятково на позиції необхідності підтвердження біологічного споріднення, що відповідає нормі 128 СК України та суперечить статті 53 КпШС України, яка підлягає застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.
В основу своїх аргументів суд першої інстанції поклав три письмових докази відповідача: звіт лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року, висновок молекулярно-генетичної експертизи Товариства з обмеженою відповідальністю «Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» (далі - ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА») від 26 серпня 2024 року, висновок експертного дослідження від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського науково-дослідний експертно-криміналістичний центр (далі - Львівський НДЕКЦ).
Представник позивача зазначає, що всі подані відповідачем докази, навіть поза межами встановленого законом процесуального строку, були визнані судом першої інстанції як належні.
Звіт лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року відповідач долучив разом із заявою про приєднання доказів від 06 березня 2024 року. Цей звіт є експрес ДНК тестом, що має аналогічну доказову силу з поданим позивачем дослідженням лабораторії EUROLAB від 16 листопада 2023 року, згідно з яким вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 складає 99,99 %.
Однак в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції зазначено лише про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Євролаб» (далі - ТОВ «Євролаб») не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності з проведення судово молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості, а тому дослідження лабораторії EUROLAB від 16 листопада 2023 року про вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є недопустимим доказом з урахуванням частини 1 статті 79 ЦПК України.
Представник позивача зазначив, що ліцензійний реєстр МОЗ України з медичної практики є відкритою базою даних про всіх суб`єктів, що мають діючі ліцензії, видані МОЗ, Товариство з обмеженою відповідальністю «МГУ 2000», що склало документ під назвою «Звіт лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року» у цьому реєстрі відсутнє.
Позивач вважає, що очевидним є порушення судом першої інстанції принципу рівності та змагальності сторін, оскільки один письмовий доказ, що був наданий позивачем, визнано недопустимим через відсутність ліцензії у суб`єкта його проведення, а інший, наданий відповідачем, отриманий аналогічно від суб`єкта без ліцензії, покладено в основу судового рішення.
Окрім того, представник позивача зазначив, що звіт лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 рокускладений іноземною мовою та не є легалізованим у встановленому законодавством порядку.
У суді першої інстанції позивачка неодноразово наголошувала на тому, що ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» не має права проводити криміналістичну експертизу, підвидом якої є молекулярно-генетична експертиза. Зазначений доказ є неналежним та недопустимим.
Оскільки судова молекулярно-генетична експертиза є різновидом біологічної, а та, у свою чергу, входить до криміналістичної, то очевидним є факт того, що лише державні спеціалізовані установи наділені правом проводити такого роду експертне дослідження. ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» аналогічно не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності з проведення судово молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості.
Позивач вважає, що висновок експертного дослідження від 29 січня 2025 року                                   № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського НДЕКЦ є недопустимим доказом.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого                          2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, аргументуючи це тим, що призначення судом проведення ексгумації трупа у цивільній справі у разі заперечення родичів померлого про це, буде порушенням відносно останніх статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя), а також не дотримання балансу між інтересами позивача, яка бажає встановити даний факт для вирішення питання про визнання батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження дитини та захистом права на повагу до приватного та сімейного життя відповідачки, яка є сестрою померлого.
Позивач зазначає, що єдиним достовірним способом встановлення біологічного походження позивача є дослідження ДНК матеріалу її батька на підставі зразків, відібраних у померлого та у позивача. Висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки вирішення питання біологічного походження є складовою права на повагу до приватного життя, інструментарій захисту та реалізації якого віднесено до позитивних обов`язків держави.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції правильного виходив з того, що висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, посилання на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні цієї цивільної справи є безпідставними та необґрунтованими.
Представник відповідача зазначає, що позивачка ОСОБА_1 з`явилась за викликом до ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» та в порядку виконання ухвали суду здала особисто свої біологічні зразки для проведення судової експертизи. Тобто фактично виконала ухвалу суду першої інстанції, проте зараз вона ставить під сумнів цей доказ і стверджує, що він недопустимий лише тому, що позивачку не влаштує висновок експертизи.
Згідно з Положенням про Експертно-кваліфікаційну комісію МВС та порядок проведення атестації судових експертів Експертної служби МВС, затвердженим наказом МВС 21 вересня 2020 року № 675, судово-експертну діяльність можуть проводити зокрема інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань.
Ліцензійний реєстр МОЗ України з медичної практики містить інформацію про ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА», яке має відповідну ліцензію.
Медична генетика є прогресивною наукою і відсутність в експертних установах державної форми власності необхідних препаратів для проведення відповідного дослідження на ступінь споріднення не свідчить про неможливість його проведення, зокрема, в Україні.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, так і сама позивачка в апеляційній скарзі, виходячи з вимог статті 110 ЦПК України, висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами.
Суд першої інстанції, враховуючи приписи статті 89 ЦПК України, оцінював всі докази в сукупності і дійшов відповідного висновку, який зокрема знайшов своє підтвердження й у висновку експертизи.
Представник відповідача зазначив, що пояснення свідків у цьому випадку не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки є суб`єктивною оцінкою особистих стосунків позивачки з померлим, а їх твердження про ступінь близькості таких стосунків та походження дитини ґрунтуються на розповідях самої позивачки та її матері. Сам факт підтримання матір`ю позивачки з померлим особистих стосунків, про які вона зазначала у судовому засіданні, не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього. Жоден свідок не був обізнаний щодо дійсних відносин між батьками позивачки, оскільки померлий нікому з них цю інформацію не повідомляв.
Відсутні докази саме спільного виховання батьками дитини та спільного утримання батьками дитини. Померлий не залишив будь-якого дозволу на вилучення його анатомічних матеріалів, близькі родичі померлого ОСОБА_5 також не дають таку згоду, а тому підстав для їх вилучення немає.
Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав провести ексгумацію трупа чи в примусовому порядку зробити біологічні зразки.
Наявна в матеріалах справи судова молекулярно-генетична експертиза та інші висновки щодо проведених досліджень ДНК дають чіткі відповіді на запитання, які перед експертами хоче поставити сторона позивача, ініціюючи ексгумацію тіла померлого ОСОБА_5 . 
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела належними і допустимими доказами підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту батьківства, а відповідачка в суді спростувала обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог.
Також ці обставини були спростовані показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , які є послідовними та такими, що належним чином взаємоузгоджуються між собою та вищенаведеними звітом лабораторії, висновком молекулярно-генетичної експертизи, висновком експертного дослідження.
Суд першої інстанції критично оцінив покази свідків в частині підтвердження факту батьківства та не взяв до уваги, оскільки вони повністю спростовуються звітом лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року, висновком молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року, висновком експертного дослідження від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського НДЕКЦ. 
Суд першої інстанції виходив з того, що довідка та характеристика зі школи в якій навчалася ОСОБА_1 , заяви адресовані консульському відділу посольства Великобританії в Україні, голові ГБК «Супутник», у яких ОСОБА_5 зазначає ОСОБА_1 , як свою доньку, переглянутий відеозапис, факт реєстрації місця проживання за однією адресою та проживання разом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , їх спільний відпочинок, спільні фотографії та скріншоти з месенджерів не можуть беззаперечно свідчити про те, що він є її біологічним батьком, а тому суд також оцінив ці докази критично і не взяв до уваги.
З огляду на те, що ТОВ «Євролаб» не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності з проведенню судової молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості, суд першої інстанції дійшов висновку, що дослідження лабораторії EUROLAB від 16 листопада 2023 року про вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є недопустимим доказом з врахуванням положень частини 1 статті 79 ЦПК України.
Інших належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем та її представниками суду не надано.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відомостях про батька зазначено ОСОБА_5 , про матір - ОСОБА_4 . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 01 вересня 1984 року. Після укладення шлюбу у подружжя прізвище ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 01 вересня 1984 року серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 15 січня 1988 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 січня 1988 року серії НОМЕР_2 ).
Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 травня 2023 рок, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батько зазначений ОСОБА_5 , в графі мати - ОСОБА_4 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 11 квітня 2023 року).
Відповідно до довідки від 18 липня 2023 року № 196 спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови, ОСОБА_1 дійсно навчалася у спеціалізованій школі № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови з 01 вересня 1998 року до 31 травня 2005 року. 
Батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтек» (далі - ТОВ «Комтек») і мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , лікар, постійно приділяли належну увагу навчанню та вихованню доньки.
Згідно з характеристикою учениці 4-В класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови, батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , директор ТОВ «Комтек» і мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , лікар, постійно приділяють належну увагу навчанню та вихованню доньки.
04 травня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т.В. підписали заяви, адресовані консульському відділу посольства Великобританії в Україні, про надання згоди на тимчасовий виїзд до Великобританії з метою навчання їхньої доньки ОСОБА_1 . 
25 грудня 2013 року ОСОБА_5 відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 . 
29 травня 2021 року ОСОБА_5 написав заяву голові ГБК «Супутник» про передачу у власність гаража № НОМЕР_5 його доньці ОСОБА_1 
01 листопада 2019 року ОСОБА_5 написав заяву директору ТОВ «Статус Буд Премія» про надання дозволу на розміщення реклами «Нотаріус» або «Нотаріальна контора».
27 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
16 січня 2009 року ОСОБА_5 уклав договір на туристичне обслуговування з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_15 щодо замовлення туру в Шарм Ель Шейх разом з ОСОБА_1 . 
02 лютого 2012 року ОСОБА_5 уклав угоду-доручення на бронювання туристичних послуг з Товариством з обмеженою відповідальністю «Туристична фірма «Аероплан», а саме поїздки в Грецію разом з ОСОБА_1 . 
Згідно з ваучером від 09 січня 2004 року № 26 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 замовлено тур в м. Хургаду.
У матеріалах справи містяться скріншоти месенджера із контактом «папа».
З переглянутого в судовому засіданні відеозапису святкування 50 річного ювілею ОСОБА_5 та домашнього відео вбачається спільне проводження часу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . На фотографіях зображені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 
Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація у листі від 25 липня 2023 року № 101-6268/06 на адресу адвоката Паламарчук Наталії повідомила, що згідно з відомостями, що містяться в архівній картотеці реєстраційного обліку, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 21 вересня 1990 року до 27 січня 1995 року. ОСОБА_5 зареєстрований за цією адресою з 22 квітня 1986 року, дата зняття не зазначена, з 26 липня 1988 року до 26 липня 1989 року, з 28 липня 1989 року до 28 липня 1992 року, з 26 березня 1993 року до 22 травня 1998 року; за адресою: АДРЕСА_4 - з 10 грудня 2003 року до 27 березня 2017 року.
Також адміністрація повідомила, що питання надання інформації та документів про те, що адреса: АДРЕСА_3 є ідентичною адресі: АДРЕСА_3 , що пов`язано з адміністративно-територіальними змінами, які відбулися у 1988 році, не відноситься до повноважень Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Із доданої картки вбачається, що ОСОБА_1 вибула 27 січня 1995 року (т.1.а.с150).
У матеріалах справи містяться квитанції, гарантійні талони на побутову техніку.
Згідно з дослідженням лабораторії EUROLAB від 16 листопада 2023 року вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 складає 99,99 %.
Із заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л.Г. 11 січня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_5 заповів житловий будинок АДРЕСА_5 та земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:12:004:0168 ОСОБА_17 та ОСОБА_2 в рівних частинах.
Батьками ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 02 березня 1972 року, серії НОМЕР_7 від 20 листопада 1956 року та серії НОМЕР_8 від 21 грудня 1963 року).
У лікарському свідоцтві про смерть від 11 квітня 2023 року № НОМЕР_9 зазначено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті-хронічна ішемічна хвороба серця.
Подільська окружна прокуратура міста Києва не заперечує проти видачі ОСОБА_2 для поховання тіла її брата ОСОБА_5 
12 квітня 2023 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_20 та ОСОБА_2 укладений договір № 35/23 про надання ритуальних послуг, пов`язаних із організацією та проведенням поховання ОСОБА_5 . Вартість наданих послуг становить 297 000,00 грн.
Звітом лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року генетичний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не встановлено.
Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 16 квітня 2024 року ймовірність того, що ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є біологічним дядьком, тобто братом батька або матері за обома батьками відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в рамках проведеного дослідження становить 99,3 %.
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ центру «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року, родинна спорідненість між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була досліджена та зроблено висновок, що спорідненість малоймовірна, а саме 0,34 %. Отже, якщо ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_2 , що є умовою даного аналізу, то малоймовірно, що він може бути біологічним батьком ОСОБА_1 .
Малоймовірно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можуть бути родичами з віддаленістю менше ніж три покоління.
Малоймовірно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є тіткою по лінії батька, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , племінницею. Ймовірність цієї події складає 0,34 %.
21 травня 2004 року та 21 травня 2005 року ОСОБА_5 уклав контракт з Ліцеєм Міжрегіональної Академії управління персоналом на навчання ОСОБА_1 у цьому загальноосвітньому навчальному закладі.
ТОВ «Євролаб» у листі від 04 лютого 2025 року повідомило, що відповідно до Закону України «Про судову експертизу» ТОВ «Євролаб» не здійснює діяльність з проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості, оскільки не відноситься, відповідно до статті 7 цього Закону, до державних спеціалізованих установ, що здійснюють судово-експертну діяльність, та не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності.
Інформаційна послуга на визначення спорідненості, яку надає ТОВ «Євролаб» має виключно інформативний характер та придатна лише для приватного використання.
11 листопада 2023 року інформаційна послуга на визначення спорідненості була надана ОСОБА_1 , яка і здійснила оплату за цю послугу в касу підприємства.
Згідно з висновком експертного дослідження Львівського НДЕКЦ від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД, особа чоловічої генетичної статі, ДНК-профіль якої встановлено на зубній щітці ОСОБА_5 , не може бути біологічним батьком ОСОБА_1 .
Допитані в суді свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 показали, що ОСОБА_5 та ОСОБА_26 проживали разом.
Ці та інші свідки, а саме ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ,               ОСОБА_31 , ОСОБА_32 показали, що ОСОБА_5 є рідним батьком ОСОБА_1 .
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України.
У пункті 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.
До 01 січня 2004 року сімейні правовідносини регулювались КпШС України 1963 року.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені в статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини (постанови від 30 листопада 2022 року у справі № 462/4732/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 754/3558/16-ц).
Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому правовідносини щодо батьківства стосовно неї регулюються нормами статті 53 КпШС України.
Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них (стаття 54 КпШС України).
Згідно зі статтею 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають в шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду (у частині першій статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою).
Відповідно до статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.
Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття (див. постанови Верховного Суду від 15 січня 2025 року в справі № 441/1215/24, від 01 червня 2020 року в справі № 2-3803/11 та ін.).
Суд встановив, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відомостях про батька зазначено ОСОБА_5 , про матір - ОСОБА_4 . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 травня 2023 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батько зазначений ОСОБА_5 , в графі мати - ОСОБА_4 .
Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.
Як зазначено у постанові Верхового Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц, підставою для визнання батьківства, є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від батька. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
ЄСПЛ у пунктах 46-49 свого рішення зауважив, що Кодекс про шлюб та сім`ю України 1969 року було прийнято в той час, коли ДНК-експертизи ще не були широко розповсюдженими. Таким чином, положення статті 53 цього Кодексу давали можливість встановити батьківство на «соціальних» підставах (див. для порівняння згадане рішення у справі «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia), пункт 64 in fine). Ці положення залишалися незмінними протягом десятиліть, навіть коли вже широко використовувалися результати надійної ДНК-експертизи.
Також ЄСПЛ неодноразово зазначав, що проведення ДНК-експертизи з метою встановлення батьківства наразі є простим і дуже надійним методом, а «її доказова цінність суттєво переважає будь-які інші докази, надані сторонами для підтвердження або спростування факту близьких стосунків» (див., наприклад, згадане рішення у справі «Калачева проти Росії» (Kalacheva v. Russia), пункт 34; «Брауер проти Німеччини» (Brauer v. Germany), заява № 3545/04, пункт 43, від 28 травня 2009 року та «Цветелін Пєтков проти Болгарії» (Tsvetelin Petkov v. Bulgaria), заява № 2641/06, пункт 55, від 15 липня 2014 року).
ЄСПЛ у рішенні у справі «Калачева проти Росії» (Kalacheva v. Russia) встановив, що національні суди відмовилися враховувати результати ДНК-експертизи, оскільки сторони не дотрималися певних формальних вимог. На думку Європейського суду, найкращі інтереси дитини у цій справі вимагали однозначної відповіді, хто був батьком дитини, і це питання не могло бути задовільно вирішене без проведення ДНК-експертизи; другий аналіз був необхідним, оскільки перший був визнаний неприйнятним з формальних процесуальних підстав. Коли заявниця не звернулася з клопотанням про проведення повторної експертизи, суди також не призначили її, хоча це було у межах їхніх повноважень. З огляду на таку послідовність подій Суд встановив порушення статті 8 Конвенції у вказаній справі (див. згадане рішення у справі «Калачева проти Росії» (Kalacheva v. Russia), пункти 36-38).
У рішенні«Молдован проти України» (Mоldovan v. Ukraine, № 62020/14 § 52-54, ЄСПЛ), від 14 березня 2024 року ЄСПЛ констатував, що під час провадження на національному рівні, яке розпочалося у 2012 році, суди дотримувалися постанови Пленуму Верховного Суду України 2006 року, яка передбачала застосування Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року до справи заявника, роблячи доказ наявності спільного проживання необхідним для визнання батьківства.
Проте, на переконання ЄСПЛ, застосування такого підходу, подібного до підходу, який передбачає відсутність гнучких часових обмежень або наявність інших процесуальних обмежень, призвело до унеможливлення встановлення чи оскарження батьківства, зокрема, за допомогою нових методів експертизи. ЄСПЛ неодноразово встановлював, що такі обмеження суперечать важливості інтересів приватного життя (див. згадані рішення у справах «А. Л. проти Польщі» (A. L. v. Poland), пункт 71; «Тавлі проти Туреччини» (Tavl v. Turkey), пункт 34, та в якості нещодавнього прикладу згадане рішення у справі «Больєвич проти Сербії» (Boljevic v. Serbia), пункт 55).
Отже, колегія суддів наголошує, що суд при розгляді справи за позовом має не лише встановити факт проживання однією сім`єю матері позивача та особи, яку вона вважає своїм батьком, а й дослідити інші докази, які могли б свідчити про наявність кровної спорідненості між позивачем та зазначеною вище особою, зокрема результати ДНК-експертизи.
У рішенні ЄСПЛ від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що наразі ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
У постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 202/2081/21 (провадження № 61-17627св23) зазначено, що обставини, передбачені частиною третьою статті 53 КпШС України, можуть підтверджуватись різними доказами. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно із якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) на сьогодні є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) становить 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має ключове значення у вирішенні спору цієї категорії справ.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.
Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання свідків щодо підтвердження факту батьківства повністю спростовуються звітом лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року, висновком молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024, висновком експертного дослідження від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського НДЕКЦ,значення яких значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства, з огляду на рішення ЄСПЛ.
Доводи апеляційної скарги про те, що ці звіти та висновки експертизи є неналежними доказами не знайшли свого підтвердження, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, як визначено у статті 77 ЦПК України.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що довідка та характеристика зі школи в якій навчалася Маргарита, заяви адресовані консульському відділу посольства Великобританії в Україні, голові ГБК «Супутник» в яких ОСОБА_5 зазначає ОСОБА_1 , як свою доньку, переглянутий відеозапис, факт реєстрації місця проживання за однією адресою та проживання разом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , їх спільний відпочинок, спільні фотографії та скріншоти з месенджерів не можуть беззаперечно свідчити про те, що він є її біологічним батьком.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги дослідження лабораторії ТОВ «Євролаб» від 16 листопада 2023 року про вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , оскільки як повідомило саме товариство інформаційна послуга на визначення спорідненості, яку надає ТОВ «Євролаб» має виключно інформативний характер та придатне лише для приватного використання, оскільки воно не здійснює діяльність з проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості, і не відноситься, відповідно до статті 7 Закону, до державних спеціалізованих установ, що здійснюють судово-експертну діяльність, та не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності.
Неприйнятними є доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського НДЕКЦ є недопустимим доказом, оскільки судом не встановлено факту одержання цього доказу у порушенням порядку, встановленого законом.
Також колегія суддів взяла до уваги, що позивачка ОСОБА_1 з`явилась за викликом до ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» та в порядку виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року здала особисто свої біологічні зразки для проведення судової експертизи. Тобто фактично виконала ухвалу суду першої інстанції, а лише в апеляційній скарзі після ухвалення рішення суду про відмову у позові ставить під сумнів цей доказ і стверджує, що він недопустимий.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка не довела наявності факту батьківства ОСОБА_5 та ОСОБА_1 щодо неї.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачка не довела в суді належними і допустимими доказами підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту батьківства, як і похідної вимоги про зобов`язання вчинити дії, а відповідачка в суді спростувала обставини, на які позивачка послалася як на підстави своїх вимог.
Щодо ухвали про відмову у призначенні експертизи
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що призначення судом проведення ексгумації трупа у цивільній справі у разі заперечення родичів померлого про це, буде порушенням відносно останніх статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя), а також не дотриманням балансу між інтересами позивача, яка бажає встановити даний факт для вирішення питання про визнання батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження дитини та захистом права на повагу до приватного та сімейного життя відповідача, яка приходиться померлому сестрою.
Відповідно до частини 2 статті 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до статті 28 Конституції України неприпустимо піддавати особу без її згоди медичним науковим чи іншим дослідам. Вище вказані норми Основного Закону відповідають і статті 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з статтею 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу», усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене, зокрема, у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів. Контроль за виконанням волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині надання згоди на проведення патолого-анатомічного розтину, згоди чи незгоди на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону. Повнолітня дієздатна фізична особа має право розпорядитися щодо передачі після смерті її тіла чи анатомічних матеріалів науковим або навчальним закладам, закладам охорони здоров`я. Рішення щодо передачі тіла чи анатомічних матеріалів померлого може бути прийнято другим з подружжя або одним з близьких родичів, якщо це не суперечить волевиявленню померлого. Порядок передачі тіла чи анатомічних матеріалів померлого науковим, медичним або навчальним закладам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
ЄСПЛ у рішенні у справі «Сольська і Рибицька проти Польщі», заява № 30491/17 зазначив, що у випадках ексгумації трупів, необхідно відшукувати механізми поєднання публічних інтересів держави з правами близьких і родичів. Право на повагу до приватного й сімейного життя поширюється й на випадки залишення в спокої тіла людини, яка померла.
Крім того, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року вже було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, яка разом з іншими висновками щодо проведених досліджень ДНК дає чіткі відповіді на запитання, які перед експертами хоче поставити позивач, ініціюючи ексгумація тіла померлого ОСОБА_5 . 
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що заперечення апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.
Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановлених судових рішень
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року та рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 червня 2025 року.
Суддя-доповідач
Судді