ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2025 року 
м. Київ
справа № 808/1866/17
адміністративне провадження № К/9901/48352/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А., Судді: Юрченко В.П., Хохуляк В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області (правонаступник Головне управління ДПС у Запорізькій області)
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (Суддя: Бойченко Ю.П.), 
та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року (Судді: Чумак С.Ю., Білак С.В., Юрко І.В.),
у справі № 808/1866/17 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива»
до Головного управління ДФС у Запорізькій області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НВО Перспектива» (далі - позивач, ТОВ «НВО Перспектива») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.06.2017  №0007731406 та №0007741406 (т. 1 а.с. 3-9).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на безпідставність висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій із контрагентами ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт», оскільки за доводами останнього, товари від зазначених контрагентів фактично отримані, оплачені та використані в господарській діяльності позивача з метою отримання прибутку на підставі чого їх вартість була включена до собівартості виготовлених товарів, а сума ПДВ віднесена до складу податкового кредиту правомірно. Додатково позивач посилався на те, що за результатами здійснення господарської діяльності з виробництва проволоки порошкової металургійної, у процесі виробництва якої використовується придбаний у ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» товар, позивач отримує економічний ефект у вигляді доходу, що в повній мірі відповідає меті здійснення господарської діяльності та спричиняє реальні зміни майнового стану позивача. Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи принцип індивідуальної відповідальності платника податків, позивач посилався на те, що висновки податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій з вищезазначеними контрагентами є протиправними, що в сукупності стало підставою для звернення останнього з цим позовом до суду про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (т. 1 а.с. 3-9).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року адміністративний позов задоволено (т. 2 а.с. 96-101, 147-150).

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в доводах якої, посилаючись на висновки акта перевірки доводив правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки за доводами відповідача, під час проведення перевірки встановлено нереальність господарських операцій з поставки товару ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» - ТОВ «НВО Перспектива», у зв`язку із відсутністю необхідних у контрагентів умов для здійснення господарської діяльності та відсутністю в ланцюгу формування податкового кредиту ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» від постачальників за попередні податкові періоди, які документально оформлені. Так, за доводами скаржника, ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» виписували (оформили) первинні документи щодо реалізації товарів на адресу позивача без їх реального здійснення, у зв`язку із чим такі документи за висновками контролюючого органу не мають юридичної сили первинних документів, а господарські операції не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети). 

Зокрема, більш детальніше в доводах касаційної скарги скаржником акцентувано увагу на неврахуванні судами попередніх інстанцій, що згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, автоперевізником є ПП ОСОБА_1 , автомобіль - Камаз НОМЕР_2, причіп - НОМЕР_1 , вантажовідправник - ТОВ «Альт-Стандарт», пункт навантаження - м. Дніпро, вул. Білостоцького 93. Тоді, як вказаний постачальник в липні, серпні 2016 року мав наступну податкову адресу: Кіровоградська обл., м. Кровоград, вул. Андріївська, буд. 66/А; інформація про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність ТОВ «ТОВ «Альт-Стандарт» в інформаційних базах відсутня, а документи, які свідчать про наявність будь-якого зв`язку між ТОВ «Альт-стандарт» та пунктом відправки товару відсутні. Враховуючи викладене, за доводами скаржника, неможливо проаналізувати відомості, що містяться у наданих підприємством видаткових та податкових накладних, об`єктивно неможливо прийняти зазначені документи як доказ отримання та транспортування вантажу саме від ТОВ «Альт-Стандарт» до ТОВ «НВО Перспектива»; також, державний номер НОМЕР_1 в базі відсутній. 

Крім цього, відповідач посилався на неврахування судами попередніх інстанцій інформацію щодо постачальника ТОВ «Альт-Стандарт» (ЄДРПОУ 40142493), викладену згідно комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМів: ІС «Податковий блок», Архіву електронної звітності, Єдиного реєстру податкових накладних, веб-сайт ГУ ДФС України та інших базах даних державної фіскальної служби та податкової інформації від 15.11.2016 року №9/11-28-14-04/40142493, складеної ГУ ДФС у Кіровоградській області, відповідно до якої встановлено відсутність придбання товарів (робіт та послуг), що були реалізовані підприємством ТОВ «Альт-Стандарт» на адресу ТОВ «НВО Перспектива» (відсутність за місцезнаходженням; відсутність декларування придбання товарів; відсутність нерухомого майна у суб`єкта ТОВ «Альт-Стандарт»). 

Також, за доводами скаржника, згідно наданих до перевірки документів було встановлено, що постачальником ТОВ «НВО Перспектива» також було підприємство ТОВ «Топкрафт» (код ЄДРПОУ 40592431). При цьому, згідно наданих на перевірку товарно-транспортних накладних від 10.08.2016 року № 0810-01, від 15.08.2016 року № 0815-03, від 25.08.2016 року №0825-01, від 05.09.2016 року № 0905-02, від 06.09.2016 року № 0906-02, від 16.09.2016 року № 0916-01, від 26.09.2016 року № 0926-05, автоперевізник - ПП «ОСОБА_1, автомобіль - Камаз НОМЕР_2, причіп - НОМЕР_1, вантажовідправник - ТОП «Топкрафт, пункт навантаження - м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93». Однак, судами попередніх інстанцій не прийнято той факт, що вказаний постачальник в серпні-вересні 2016 року мав наступну податкову адресу: Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Ельворті, буд. 7. Інформація про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність ТОВ «Топкрафт» в інформаційних базах відсутня, як і відсутні документи, які свідчать про наявність будь-якого зв`язку між ТОВ «Топкрафт» та пунктом відправки товару. При цьому, за доводами скаржника, згідно Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) виданих полісів (сертифікатів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 01.09.2016 року, державний номер НОМЕР_2 належить типу транспортному засобу F (причепи до легкових автомобілів) з назвою КМЗ 8136 (в ТТН № 0810-01, № 0815-03, №0825-01, № 0905-02, № 0906-02, № 0916-01, № 0926-05 вказаний вантажний автомобіль КАМАЗ з держномером НОМЕР_2), а державний номер НОМЕР_1 в базі відсутній. Вищенаведене за доводами скаржника свідчить про невідповідність наданих первинних документів (ТТН) фактичним обставинам здійснення господарської операції, отже за доводами скаржника доводить нереальність здійснення господарських операції з постачання та транспортування вказаного вантажу. 

Крім цього, судами попередніх інстанцій не враховано інформацію щодо постачальника ТОВ «Топкрафт» (ЄДРПОУ 40592431) згідно комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМів: ІС «Податковий блок», Архіву електронної звітності, Єдиного реєстру податкових накладних, веб-сайт ГУ ДФС України та інших базах даних державної фіскальної служби та податкової інформації від 16.11.2016 року № 375/11-23-12/01/40692431, складеної ГУ ДФС у Кіровоградській області, згідно якої встановлено відсутність придбання товарів (робіт та послуг), що були реалізовані підприємством ТОВ «Топкрафт» на адресу ТОВ «НВО Перспектива».

Наприкінці доводів касаційної скарги скаржником вказано про не прийняття до уваги судами попередніх інстанцій наявність кримінальних проваджень, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо фіктивності ТОВ «Альт-Стандарт», а саме: за № 42016100000000291, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч. 2, ст. 27 ч. 5 ст. 364 ч. 2, ст. 27 ч. 3 , ст. 205 ч. 1 КК України, за № 12015040030000292 від 08.05.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 192, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України, № 42016000000000493 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України.

Враховуючи викладене, відповідач просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В надісланому на адресу Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу, позивач, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи, просив Суд відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін (т. 2 а.с. 170-177).

Верховним Судом відкрито касаційне провадження у справі, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «НВО Перспектива» (код ЄДРПОУ 36358380) зареєстроване 30.01.2009 року як суб`єкт підприємницької діяльності - юридична особа за № 11031020000024778, та знаходиться за адресою: 69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 2. Видами діяльності позивача, зокрема є: 25.50 Кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія, а відповідно до свідоцтва від 17.02.2009 №100199634 він є платником податку на додану вартість (т.1 а.с.11-12).

У період з 15.05.2017 року по 19.05.2017 року, на підставі направлення від 12.05.2017 № 924 та наказу від 12.05.2017 № 1160, у відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «НВО Перспектива» (код ЄДРПОУ 36358380) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Альт-Стандарт» (код ЄДРПОУ 40142493) за липень-серпень 2016 року та ТОВ «Топкрафт» (код ЄДРПОУ 40592431) за серпень-вересень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки № 291/08-01-14-06/36358380 від 26.05.2017 року (т.1 а.с.31-56), з висновками про порушення ТОВ «НВО Перспектива» вимог:
- підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181, підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 761 164 грн, у тому числі по періодах: липень 2016 року на суму 532 200 грн, вересень 2016 року на суму 238 964 грн; завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 379 976 грн, у тому числі по періодах: вересень 2016 року на суму 379 976 грн.
Вказані висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт»), що свідчить про відсутність права на формування податкового кредиту за результатами нереальних господарських операцій.
На підставі висновків акта перевірки від 26.05.2017 року № 291/08-01-14-06/36358380, ГУ ДФС у Запорізькій області 12.06.2017 прийняті податкові повідомлення рішення:
- № 0007741406, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за вересень 2016 року у розмірі 379 976 грн (т.1 а.с.57-58);
- № 0007731406, яким позивачу збільшено суму грошового з податку на додану вартість у розмірі 1 141 746 грн; у тому числі: за основним платежем - 761 164 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 380 582 грн (т.1 а.с.59-60).
Незгода із вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення позивача із цим адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неправомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок документального підтвердження позивачем реальності господарських операцій із контрагентами за перевіряємий період. Зокрема, судами попередніх інстанцій відхилені посилання контролюючого органу на наявність податкової інформації відносно контрагентів позивача, як доказ відсутності реальності здійснення господарських операцій, оскільки такі обставини за висновками судів попередніх інстанцій не впливають на формування сум податкових зобов`язань, враховуючи документальне підтвердження їх здійснення позивачем. Крім цього, суд першої інстанції, висновки якого залишені без змін судом апеляційної інстанції відхилили посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача із посиланням на не надання контролюючим органом вироку суду, в якому досліджувались господарські відносини між позивачем та ТОВ «Альт-Стандарт», ТОВ «Топкрафт», в якому міститься документальне підтвердження того, що контрагентами - постачальниками позивача фактично велась незаконна діяльність з конвертації безготівкових коштів в готівкові, та містить доведені факти наявності умислу та його реалізації з боку ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» щодо створення фіктивних суб`єктів господарювання, які в подальшому дійсно здійснювали незаконну діяльність (т. 2 а.с. 96-101, 147-150). 

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на  нарахування  податкового  кредиту виникає незалежно від  того,  чи  такі  товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних    операціях у  межах господарської  діяльності  платника  податку   протягом   звітного податкового  періоду,  а  також  від  того, чи здійснював платник податку   оподатковувані   операції   протягом   такого   звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6. статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування    показників податкової  звітності, митних  декларацій на підставі даних, не підтверджених  документами,  що  визначені  абзацом  першим  цього пункту.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Оцінюючі реальність здійснення господарських операцій позивача із контрагентами судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.07.2016 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Альт-Стандарт» (постачальник) укладено договір поставки №04/07-АП, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, зазначений в специфікації до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці визначаються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (т.1 а.с.75-77).
Зокрема, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до специфікації №1 від 05.07.2016 до договору поставки №04/07-АП від 04.07.2016, позивачем у ТОВ «Альт-Стандарт» придбавався товар: РЗМ- 5.1,3 у кількості 0,7 тн та Графітової крупки КГ 1 у кількості 10 тн на загальну суму 1443600 грн., у т.ч. ПДВ 240600 грн. (т. 1 а.с.78); у відповідності до специфікацій №2 від 19.07.2016, №3 від 25.07.2016, №4 від 29.07.2016 року - передбачалося постачання товару - РЗМ-5.1,3 у кількості 0,3 тн на загальну суму 583200 грн., у т.ч. ПДВ 97200 грн. по кожній специфікації (т. 1 а.с.79-81); у відповідності до спеціфікаій: №5 від 03.08.2016 передбачалося постачання матеріалу УСМ у кількості 10тн на загальну суму 66000 грн., у т.ч. ПДВ 11000 грн. (т.1 а.с.82); №6 від 03.10.2016 - передбачалося постачання товару - графітової крупки КГ 1 у кількості 4,02 тн на загальну суму 33768грн., у т.ч. ПДВ 5628 грн. (т. 1 а.с.83). До того ж, судами встановлено, що в узгоджених сторонами Специфікаціях визначено, що місцем навантаження товару є м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93. Термін поставки товару - 1 р.д.
Крім цього, на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Альт-Стандарт» до матеріалів справи надано податкові накладні №12 від 05.07.2016 на суму ПДВ 240600 грн; №94 від 19.07.2016 на суму ПДВ 97200грн; №95 від 25.07.2016 на суму ПДВ 97200грн; №154 від 29.07.2016 на суму ПДВ 97200грн; №88 від 03.08.2016 на суму ПДВ 11000грн., (т.1 а.с.108-112); видаткові накладні №12/7 від 05.07.2016, № 94/7 від 19.07.2016, 95/7 від 25.07.2016, № 154/7 від 29.07.2016, № 88/8 від 03.08.2016 (т. 1 а.с.86, 90, 95, 100, 105); рахунки-фактури №12/7 від 05.07.2016, № 94/7 від 19.07.2016, № 95/7 від 25.07.2016, № 154/7 від 29.07.2016, № 88/8 від 03.08.2016 (т.1 а.с.88, 92, 97, 102, 107).
Постачання товару здійснювалось на замовлення позивача Приватним підприємцем ОСОБА_1 за договором № 1/12 від 06.07.2012 перевезення вантажів автомобільним транспортом (т.1 а.с.113-115), що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними № 12/7 від 05.07.2016, № 94/7 від 19.07.2016, № 95/7 від 25.07.2016, № 154/7 від 29.07.2016, № 88/8 від 03.08.2016 (т.1 а.с.87, 91, 96, 101, 106), з дослідження яких судами попередніх інстанцій встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось автомобілем КАМАЗ НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_1 , які перебувають у власності Приватного підприємця ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та причепу (т.1 а.с.116). При цьому за висновками судів попередніх інстанцій, навантаження товару здійснювалось у м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93, а місцем розвантаження є м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 2, тобто юридична адреса позивача.
Судами встановлено, що за надані послуги з перевезення, ТОВ «НВО Перспектива» сплачено ПП ОСОБА_1 у безготівковій формі кошти, про що свідчать платіжні доручення №890 від 12.07.2016 у розмірі 2200 грн згідно рахунку №41/1 від 05.07.2016, №961 від 26.07.2016 у розмірі 4000 грн, згідно рахунку №49 від 19.07.2016 та №50 від 25.07.2016, №1019 від 04.08.2016 у розмірі 2000 грн згідно рахунку №51/1 від 29.07.2016, №1084 від 11.08.2016 у розмірі 2000 грн згідно рахунку №52/2 від 03.08.2016. Крім того, в матеріалах справи містяться Акти виконаних робіт № 42/1 від 05.07.2016, № 49 від 19.07.2016, № 50 від 25.07.2016, № 51/1 від 29.07.2016, № 52-1 від 03.08.2016 (т. 1 а.с.84-85, 89, 93-94, 98-99, 103-104).
При цьому, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, розрахунок між ТОВ «НВО Перспектива» та ТОВ «Альт-Стандарт» за поставлений товар проведено частково у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Альт-Стандарт», що підтверджується платіжними дорученнями № 891 від 12.07.2016, № 966 від 27.07.2016, № 1024 від 04.08.2016, № 1086 від 11.08.2016, № 1435 від 07.10.2016 (т. 1 а.с.122-126). Тоді, як операції з придбання товару у ТОВ «Альт-Стандарт» відображені у бухгалтерському обліку належним чином, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за липень 2016 року по червень 2017 року та відображено подальше списання придбаного товару у виробництво проволоки порошкової, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201 за 05.07.2016 - 01.10.2016 та за 01.08.2016 - 01.10.2016 та по рахунку 281 за 05.07.2016 - 01.10.2016 (т. 1 а.с.285, 271-278, 279-281, 270).
До того ж, судами попередніх інстанцій встановлено, що використання товару у власній господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи накладними - вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів, відповідно до яких відбулось списання матеріалів для виробництва дроту порошкового (т.1 а.с.130-161).
Крім цього, судами також встановлено, що придбаний у ТОВ «Альт-Стандарт» товар - Графітова крупа КГ 1 у кількості 10тн був у подальшому реалізований ТОВ «ПМП Груп» за ціною 7 083,33 грн на загальну суму 85 000 грн, про що свідчить видаткова накладна № 219 від 12.07.2016 (т.1 а.с.127); розрахунок між ТОВ «НВО Перспектива» та ТОВ «ПМП Груп» за поставлений товар проведено у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «ПМП Груп», що підтверджується платіжним дорученням № 29 від 11.07.2016 (т. 1 а.с.129), а перевезення товару підтверджується товарно-транспортною накладною № 219ТН від 12.07.2016 (т.1 а.с.128).
Також, суди попередніх інстанцій встановили, що 01.08.2016 між позивачем (покупець) та ТОВ «Топкрафт» (постачальник) укладено договір поставки №01/08-ПТ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці визначаються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (т.1 а.с.162-164). З наявних в матеріалах справи Специфікацій: №1 від 08.08.2016, №2 від 11.08.2016, №3 від 22.08.2016, №4 від 01.09.2016, №5 від 05.09.2016 суди встановили, що позивачем у ТОВ «Топкрафт» придбаний товар: РЗМ-5.1,3, матеріал УСМ, Графітова крупка КГ (т. 1 а.с.165-169), місцем навантаження товару у Специфікаціях визначено - м. Дніпро, вул. Білостоцького, 93. Термін поставки товару - 1 р.д.
При цьому за висновками судів попередніх інстанцій, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Топкрафт» позивачем надано податкові накладні №74 від 10.08.2016 на суму ПДВ 97200 грн., №156 від 15.08.2016 на суму ПДВ 97840грн, №259 від 25.08.2016 на суму №99000грн, №79 від 05.09.2016 на суму ПДВ 99000грн, №27 від 06.09.2016 на суму ПДВ 6900грн, №192 від 16.09.2016 на суму ПДВ 99000грн, №228 від 26.09.2016 на суму ПДВ 99000грн. (т.1 а.с.205-211); видаткові накладні № РН-0810-01 від 10.08.2016, № РН-0815-03 від 15.08.2016, № РН-0825-01 від 25.08.2016, № РН-0905-02 від 05.09.2016, № РН-0906-02 від 06.09.2016, № РН-0916-01 від 16.09.2016, № РН-0926-05 від 26.09.2016 (т. 1 а.с.172, 177, 182, 187, 192, 197, 202); рахунки-фактури №СФ-0810-01 від 10.08.2016, № СФ-0815-03 від 15.08.2016, № СФ-0825-01 від 25.08.2016, № СФ-0905-02 від 05.09.2016, № СФ-0906-02 від 06.09.2016, № СФ-0916-01 від 16.09.2016, № СФ-0926-05 від 26.09.2016 (т.1 а.с.174, 179, 184, 189, 194, 199, 204).
За висновками судів попередніх інстанцій, розрахунок між ТОВ «НВО Перспектива» та ТОВ «Топкрафт» за поставлений товар проведено частково у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Топкрафт», що підтверджується платіжними дорученнями: №1129 від 18.08.2016, №1156 від 23.08.2016, № 1221 від 31.08.2016, №1259 від 07.09.2016, №1337 від 19.09.2016, №1359 від 23.09.2016, №1386 від 29.09.2016 (т. 1 а.с.219-225).
Також, судами встановлено, що операції з придбання товару у ТОВ «Топкрафт» відображені у бухгалтерському обліку належним чином, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за серпень 2016 року по червень 2017 року; відображено подальше списання придбаного товару у виробництво проволоки порошкової, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 201 за 05.07.2016 - 01.10.2016 та за 01.08.2016 - 01.10.2016 та по рахунку 281 за 05.07.2016 - 01.10.2016 (т. 1 а.с.284, 271-278, 279-281, 270).
При цьому використання товару у власній господарській діяльності за висновками судів попередніх інстанцій, підтверджується наявними в матеріалах справи накладними - вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів, відповідно до яких відбулось списання матеріалів для виробництва дроту порошкового (т.1 а.с.234-269). Крім того, судами встановлено, що придбаний у ТОВ «Топкрафт» товар - Графітова крупа КГ 1 у кількості 10тн був у подальшому реалізований ТОВ «ПМП Груп» за ціною 7083,33 грн на загальну суму 42500 грн, про що свідчить видаткова накладна № 294 від 06.09.2016 року (т.1 а.с.230); розрахунок між ТОВ «НВО Перспектива» та ТОВ «ПМП Груп» за поставлений товар проведено у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «ПМП Груп», що підтверджується платіжним дорученням № 347 від 22.11.2016 (т. 1 а.с.233), а перевезення товару підтверджується товарно-транспортною накладною № 294ТН від 06.09.2016 (т.1 а.с.232).
До того ж, суди попередніх інстанцій за результатами оцінки звіту про фінансові результати за 2016 рік дійшли висновку, що чистий прибуток позивача склав 2 417,4 тис. грн, що свідчить про наявність економічного ефекту від здійснюваної позивачем господарської діяльності. Крім цього, за висновками судів попередніх інстанцій, поставка товару від ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт», його отримання позивачем, здійснення розрахунків, оприбуткування товару, використання у власній господарській діяльності підтверджується наданими позивачем та дослідженими судами попередніх інстанцій видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, накладними - вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів (т. 1 а.с. 234-269), платіжними дорученнями, кореспонденцією рахунків та наданими договорами, які також були предметом дослідження під час проведеної перевірки контролюючим органом.
З наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, пункт навантаження продукції розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Білостоцького, буд. 93. Позивачем до суду було надано договір суборенди №28/1 від 28.06.2016, відповідно до якого ТОВ «НВФ Персона» (орендар) передав ТОВ «Альт-Стандарт» у тимчасове платне користування (суборенду) частину складського приміщення (100 кв.м), розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Білостоцького, буд. 93. Згідно змісту зазначеного договору частина даного приміщення (100 кв.м) знаходиться в оренді ТОВ «Альт-Стандарт» на підставі договору суборенди №28/1 від 28.06.2016.
Також, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем до суду було надано договір суборенди №27 від 01.08.2016, відповідно до якого ТОВ «НВФ Персона» (орендар) передав ТОВ «Топкрафт» у тимчасове платне користування (суборенду) частину складського приміщення (100 кв.м), розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Білостоцького, буд. 93. Згідно змісту зазначеного договору частина даного приміщення (100 кв.м) знаходиться в оренді ТОВ «Топкрафт» на підставі договору суборенди №27 від 01.08.2016 (т. 1 а.с. 162-164).
Отже, за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи, навантаження придбаної у ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» продукції здійснювалось у приміщенні, що знаходиться у суборенді зазначених контрагентів, що також передбачалось угодженими сторонами Специфікаціями до договорів, оцінку яким було надано судами попередніх інстанцій (т. 1 а.с. 165-169).
Крім цього, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу. Тоді, як доказів анулювання свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Альт-Стандарт» та ТОВ «Топкрафт» податковим органом судам попередніх інстанцій не надано.
Колегія суддів зазначає, що висновки про відсутність реальності господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів нерухомого майна, відсутність попереднього придбання товарів, що були реалізовані позивачу, зроблено виключно на підставі аналізу наданої іншими контролюючими органами податкової інформації та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган, враховуючи документальне підтвердження реальності господарських операцій первинними документами за висновками судів попередніх інстанцій, що не спростовано доводами касаційної скарги.
Подібна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду Від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17 (адміністративне провадження № К/9901/35909/18), але не виключно.
До того ж, доводи касаційної скарги відносно того, що контрагентами позивача не придбавався товар колегія суддів відхиляє, оскільки у спірних правовідносинах предметом дослідження судами були саме господарські операції по придбанню товару позивачем у контрагентів, а не попереднє придбання контрагентами позивача товару у ланцюгу постачання від інших осіб. 
Крім цього, судом першої інстанції, висновки якого залишені без змін судом апеляційної інстанції, відхилені посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача із висновками про не надання контролюючим органом вироку суду, в якому досліджувались господарські відносини між позивачем та ТОВ «Альт-Стандарт», ТОВ «Топкрафт».
З приводу викладеного колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Також, Велика Палата Верховного Суду в цій постанові зазначила, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Отже суди попередніх інстанцій вірно відхилили посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача із висновками про не надання контролюючим органом вироку суду, в якому досліджувались господарські відносини між позивачем та ТОВ «Альт-Стандарт», ТОВ «Топкрафт», що не спростовано доводами касаційної скарги. 

Крім цього, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в контексті недоліків товарно-транспортних накладних, колегія суддів звертає увагу, що як наголошено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року (справа № 160/1283/19) (адміністративне провадження № К/9901/35389/20), окремі недоліки в товарно - транспортних накладних не є самостійною підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце. 

Тоді, як за наслідками розгляду справи судами встановлено, що дотримання позивачем законних підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України, а від`ємне значення, сформоване за результатами господарських операцій ТОВ «НВО Перспектива» визначено, враховуючи правомірність формування сум податкового кредиту та підтвердження його виникнення, що не спростовано доводами касаційної скарги.

Отже, під час розгляду справи, суди попередніх інстанцій надали належну й вичерпну правову оцінку всім доказам та обставинам, що стосуються предмета доказування, в їх сукупному зв`язку один з одним, з`ясували характер та зміст спірних операцій позивача з кожним із контрагентів, дослідили договори, а також усі складені на його реалізацію первинні документи, пов`язані з їх виконанням. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що надані позивачем документи містять достатні дані про зміст господарських операцій та підтверджують фактичне їх здійснення. 

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушили норми процесуального права. Тоді, як в доводах касаційної скарги скаржник фактично просить суд здійснити переоцінку доказів у справі, що відповідно до положень частини 2 статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Отже касаційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 №460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341,   345,   349,   350,   355,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області (правонаступник Головне управління ДПС у Запорізькій області) залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі № 808/1866/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Головуючий суддя:                                                            І.А. Васильєва   
Судді:                                                                                              В.П. Юрченко
                                                                                             В.В. Хохуляк