Номер провадження: 22-ц/813/4228/25 
Справа № 523/14800/16-ц
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобус Одеса», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош Олени Миколаївни, про визнання недійсним акту приймання-передачі, скасування рішення про державну реєстрацію, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Малиновського О.М. 08 вересня 2022 року у м. Одеса, -
встановила:

У липні 2022 року представник ТОВ «Глобус Одеса» звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 09.06.2017 року щодо накладення арешту на нежитлове приміщення кафе-бару за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Глобус Одеса», та заборони Управлінню державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради вчиняти дії щодо реєстрації або скасування реєстрації права власності на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною площею 73,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що на теперішній час провадження по справі закрито, відповідно і підстави для продовження застосування заходів забезпечення позову згідно ухвали від 09.06.2017 року - відпали.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 року заяву ТОВ «Глобус Одеса» про скасування заходів забезпечення позовних вимог було задоволено.
Скасовано заходи забезпечення позовних вимог, накладені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2017 року шляхом скасування арешту на нежитлове приміщення кафе-бару за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Глобус Одеса», та скасовано заборону Управлінню державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради вчиняти дії щодо реєстрації або скасування реєстрації права власності на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною площею 73,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не сповістив належним чином апелянта про судовий розгляд заяви, чим порушив права останнього.
Крім того, оскільки розгляд даної справи не закінчений, справа передана для продовження розгляду до господарського суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи, судове рішення по суті спору не ухвалене, то і потреба у забезпеченні позову не відпала.
Сторони про розгляд справи на 20.05.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010 року).
Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3) ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін — один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду — передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08.04.2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13.12.2011 року).
Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.
Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18.04.2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).
Тлумачення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3) ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:
- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу;
- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;
- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову за зареєстрованим місцем проживання останнього, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Так, судова повістка, що була надіслана на адресу зареєстрованого місця проживання позивача, повернулась до суду зі вказівкою причини повернення «у зв`язку із відсутністю марок», що не є доказом належного інформування апелянта про час і місце розгляду справи
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні відомості про належне його повідомлення.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.
Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені ст. 149-159 ЦПК України.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України).
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено ст. 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.
Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.
Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Глобус Одеса» про визнання недійсним акту приймання-передачі, скасування рішення про державну реєстрацію.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04.11.2021 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Скасовано рішення від 17.02.2016 року № 28282001 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Глобус Одеса» на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною площею 73,2 кв. м, що розташоване на території гідропарку «Лузанівка» в м. Одесі по вулиці Миколаївська дорога, 172-а номер запису про право власності від 15.02.2016 року № 13299100.
У решті позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 року касаційну скаргу ТОВ «Глобус Одеса» було задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04.11.2021 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Глобус Одеса», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., про визнання недійсним акту приймання-передачі, скасування рішення про державну реєстрацію, - закрито.
Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд вказаної справи віднесено до суду господарської юрисдикції.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд за заявою позивача вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Задовольняючи заяву ТОВ «Глобус Одеса» про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 закрито, то підстави для продовження застосування заходів забезпечення позову відсутні.
Колегія суддів вважає такий висновок суду обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Метою застосування інституту скасування заходів забезпечення позову є закінчення розгляду справи шляхом закриття провадження у ній.
Разом із тим, Законом України від 15.01.2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» внесено зміни до ч. 4 ст. 414 ЦПК України й встановлено, що у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 року зазначено, що аналіз вказаної норми свідчить про те, що у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд касаційної інстанції наділений повноваженнями постановити ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Однак, у даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що 07.02.2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією та поновлення строку для подання цієї заяви.
В обґрунтування доводів заяви ОСОБА_1 зазначав, що встановлений ч. 1 ст. 255 ЦПК України десятиденний строк звернення до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією він пропустив, оскільки у постанові Верховного Суду не встановлено будь-якого строку звернення до суду із вказаною заявою, про постанову Верховного Суду від 31.05.2022 року він дізнався випадково 05.02.2025 року, поштові відділення, стільниковий зв`язок та Інтернет не працюють за місцем його фактичного проживання заявника у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації.
За таких обставин, ОСОБА_1 просив суд касаційної інстанції поновити йому строк для подання цієї заяви та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.
Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2025 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією залишено без розгляду.
Вказане судове рішення обґрунтоване, що ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду поза межами встановленого ч. 1 ст. 255 ЦПК України десятиденного строку звернення до суду (2 роки і 8 місяців) із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції і наведені ним причини пропуску такого строку (необізнаність із строками подання заяви та неможливість отримання судової кореспонденції) не є поважними, у зв`язку із чим суд касаційної інстанції дійшов висновку, що така заява підлягає залишенню без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України.
Отже, оскільки розгляд даної справи є закінченим, і справа не була передана для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, то колегія суддів доходить висновку, що потреба у забезпеченні позову не є актуальною.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви ТОВ «Глобус Одеса» про скасування заходів забезпечення позову, однак, при розгляді справи порушив норми процесуального права, у зв`язку із чим ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви ТОВ «Глобус Одеса».  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2022 року - скасувати, постановити нове судове рішення.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБУС ОДЕСА» про скасування заходів забезпечення позовних вимог - задовольнити.
Скасувати заходи забезпечення позовних вимог, накладені ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року шляхом скасування арешту на нежитлове приміщення кафе-бару за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Глобус Одеса».
Скасувати заборону Управлінню державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради вчиняти дії щодо реєстрації або скасування реєстрації права власності на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною площею 73,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 12 червня 2025 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе