П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/13070/25	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.                                         Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про надмірно стягнутої суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати,- 

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, в якому просить стягнути з Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на його користь, надмірно стягнутої суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати за не виконання рішення суду у сумі 37741,63 гривень (тридцять сім тисяч сімсот сорок одна гривня шістдесят три копійки).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року провадження у справі № 420/13070/25 за позовом ОСОБА_1 до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про стягнення надмірно стягнутої суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати –закрито. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надмірно стягнутої суми нарахованої але не виплаченої заробітної плати за не виконання рішення суду у сумі 21227,19 гривень, (двадцять одна тисяча двісті двадцять сім гривень дев`ятнадцять копійок)
В своїй скарзі апелянт зазначає, що середній заробіток за затримку виконання рішення суду не є заробітною платою. Відтак утримувати податки та збори у сумі 37741,63 гривень, із призначеної суми не треба. Це не заробітна плата, а вид спеціальної відповідальності. Вказує,  що відповідач порушив  його трудові права, адже незаконно не в повному обсязі сплатив середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період часу з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року включно. Іншим чином, ніж стягнути вказану суму завдяки судовому рішенню позивач не може, тому вимушений звернутися з позовом до суду.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини 1  статті 238 КАС України  суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, законодавець установив правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.
Наведеними вище нормами установлено імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі у випадку встановлення, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Умовами за наявності яких можливе застосування вищевказаної підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження у справі); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Неможливість повторного розгляду справи за відсутності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть повторно заявляти в суді аналогічні позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.
Закриття провадження у справі у даному випадку можливе лише за умови, що постанова чи ухвала, яка набрала законної сили, постановлена за позовом, який є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає ініціюванню заінтересованій особі у звертатися до суду з позовом за захистом прав свобод та охоронюваних законом інтересів.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю ідентичні за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж самі позовні вимоги та з тих самих підстав.
Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої  статті 238 КАС України  є одночасна сукупність наступних умов:
- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);
- наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;
- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Надаючи оцінку тому, чи є тотожними вимоги заявлені у цій справі, до тих, що були розглянуті у справі № 420/15843/24, суд апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанови від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 зазначила, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43).
У постанові від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається, про що також вірно було зазначено судом першої інстанції.
Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань позову та його вимог, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому.
За наслідком співставлення учасників справ, предметів та підстав позовів, колегією суддів установлено, що повторно ініційований ОСОБА_1 у даній справі спір є тотожним спору стосовно якого наявне рішення суду у справі №420/13070/25, що набрало законної сили.
Апеляційний адміністративний суд вказує, що в даному випадку позивач фактично просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання Кароліно-Бутазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області сплатити на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді з 01 вересня 2023 року по 31 травня 2024 року.
Метою повторно ініційованого позивачем спору є стягнення недоплаченої, на виконання рішення суду у справі № 420/15843/24, заробітної плати за не виконання рішення суду у сумі 37741,63 гривень (тридцять сім тисяч сімсот сорок одна гривня шістдесят три копійки), невиплата якої була предметом спору в справі №420/15843/24.
Тобто, позивач фактично не погоджується з обрахунком виплат, зокрема в частині стягнення податків з середнього заробітку за затримку виконання рішення суду.
З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у даній справі та справі № 420/15843/24, колегія суддів  приходить до висновку про їх тотожність з огляду на наступне:
відсутня зміна матеріального змісту позовних вимог (предмету позову).  У даній справі позивач, заявляючи вимоги щодо стягнення відповідних коштів, фактично обирає інший спосіб захисту порушеного права, які вже захищені  рішенням суду у справі №420/15843/24 шляхом стягнення недоплачених коштів
уточнення формулювання вимог  з урахуванням проведених виплат, не є зміною предмету позову, тобто сутність спору зберігається.
Крім того, зміна суми в новому позові не вважається зміною предмета позову.
Не вбачає колегія суддів і зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову), і вважає, що вони співпадають з тими, що викладено в попередньому позові.
При цьому доповнення новими штучними обставинами (наприклад, визначення суми яка, на думку позивача, не доплачена) при збереженні в ньому інших первісних обставин не є зміною підстав позову, при цьому спірні періоди також співпадають.
Це свідчить про те, що позовні вимоги по даній справі цієї справи ґрунтуються на обставинах з приводу обсягу виконання рішення, правильності нарахування коштів та їх виплати.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє довід скаржника про те, що даний спір не є тотожним по відношенню до спору, який був предметом розгляду у справі №400/3776/23, адже як зазначено вище не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. При зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Установлені в межах даного апеляційного розгляду фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.
Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.
Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а отже суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок окружного адміністративного суду стосовно необхідності застосування у даному випадку, передбачених п.4 ч.1  ст.238 КАС України, наслідків.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення спірного питання.
Отже, при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для її скасування немає.
З підстав визначених  статтею 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року залишити без змін
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
                                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 08 липня  2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                            О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                         І.Г. Ступакова