ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/267/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року в адміністративній справі №280/267/25 (головуючий суддя першої інстанції - Мінаєва К.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 10.01.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення його з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- зобов`язати відповідача розглянути його рапорт щодо звільнення та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства про  звільнення з лав Збройних Сил України на підставі пп.«г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у листопаді 2024 року позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» п.3 ч.5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїми сином з інвалідністю віком до 18 років, враховуючи відсутність інших осіб, які зобов`язані її виховувати, на що отримано відповідь про відсутність правових підстав для  такого  звільнення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована та містить доводи, викладені в позовній заяві, позивач вважає, що відповідно до норм діючого законодавства має право на звільнення з військової служби.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
           У  період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. та  суддя-член колегії Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025  року по 13.06.2025  року  суддя-член колегії  Чабаненко С.В. перебувала  у  відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 призваний 30.11.2023 року до лав Збройних Сил України за контрактом. Наразі позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до матеріалів справи  19.09.2019 року між позивачем та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, прізвище  дружини після реєстрації шлюбу визначено ОСОБА_3 (а.с.42).
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії   АВ №4025187 від 10.01.2019  року ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.02.2020 року батьками ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14.09.2021 року у справі №337/4291/21 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.
Згідно медичного висновку про дитину інваліда віком до 18 років №514/5 від 30.11.2022 року ОСОБА_4 встановлена інвалідність та діагностовано захворювання цукровий діабет І типу, важка форма Е10.
Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 22.12.2024 року №836/6022  на  запит представника позивача вих.№05122403 від 05.12.2024 року повідомлено, що за результатами розгляду наданих до  запиту вищевказаних документів  встановлено, що неповнолітньому сину військовослужбовця ОСОБА_1 , громадянину ОСОБА_4 , 05.02.2020 року було діагностовано захворювання цукровий діабет І типу. Наведені обставини частково відповідають вимогам, встановлених абзацом 9 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Враховуючи, що мати громадянина ОСОБА_4 , громадянка ОСОБА_5 є працездатною особою (факт наявності інвалідності ІІІ групи не має під собою на увазі позбавлення працездатності, а лише її часткове обмеження), не позбавлена батьківських прав та зобов`язана відповідно до закону утримувати свого неповнолітнього сина, командування військової частини НОМЕР_1 не вбачає достатніх правових підстав для звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 . В частині запиту, яка стосується надання інформації щодо розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 , яким він звертався до посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у листопаді 2024 року, повідомлено, що він дійсно звертався в усному порядку до посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби з наданням фото та паперових копій документів, в тому числі медичних, які стосуються його колишньої дружини та його сина. Додатково повідомлені вимоги пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджено наказом Міністерства оборони України № 531 від 06.08.2024 року. При особистому спілкуванні з солдатом ОСОБА_1 посадовими особами військової частини НОМЕР_1 були проаналізовані надані даним військовослужбовцем фото та паперові копії документів, за якими акцентована увага на необхідності належного засвідчення таких копій та наданні документів, які сприятимуть розгляду рапорту по суті.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач оскаржив таку  бездіяльність  до  суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон №2232).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232                   і залежать від виду військової служби.
Звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, передбачено частиною п`ятою цієї статті.
Як встановлено судом першої інстанції, за твердженням позивача, останній звертався до відповідача із рапортом про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232 передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії особливого періоду, зокрема з підстав виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.
Порядок звільнення з військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі по тексту -  Положення №1153/2008), відповідно до статті 233 якого військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця
Згідно з абзацом другим пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення №1153/2008, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 (далі  по тексту - Інструкція №170).
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Абзацом другим пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції №170).
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника, тобто «по команді».
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту, визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим Наказ Міністерства оборони України 06.08.2024 № 531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559 (далі - Порядок № 531).
За змістом розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.
Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку № 531 рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.
Відповідно до пунктів 4-6 розділу IІІ Порядку № 531 якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
За змістом пункту 9 розділу IІІ Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, відповідно до якої здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин,  якщо  такі  документи відсутні  в  розпорядженні відповідного командира (начальника).
Згідно тексту відповіді ВЧ НОМЕР_1 на запит представника позивача, останній звертався до посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в усній формі з метою отримання консультацій щодо звільнення з військової служби, проте до командування частини з письмовим рапортом про звільнення ОСОБА_1 не звертався, реєстрації рапорту не встановлено.
Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не спростовано.
Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів  звернення до відповідача  із рапортом про звільнення зі служби з додаванням відповідних  документів, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
За таких обставин позивачем не підтверджено його звернення до командира військової частини НОМЕР_1  із рапортом про звільнення відповідно до Порядку №531.
Стосовно звернення  представника позивача  до  відповідача із  запитом  щодо надання  інформації про можливість звільнення позивача з військової служби,  то  такий  порядок  звернення  не  передбачений  Порядком №531.
Суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав у  передбачений  Порядком №531  спосіб. При цьому,  жодною нормою чинного законодавства не передбачено можливості звернення з таким рапортом представника особи, яка проходить військову службу. Сутність та зміст таких правовідносин передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем та подання/направлення відповідного рапорту. Тому, перевіряючи доводи позивача, суд звертає увагу на те, що інститут представництва не є абсолютним і певні правовідносини вимагають особистої участі особи в реалізації наданих їй прав, зокрема й щодо написання рапорту на звільнення з військової служби.
Зважаючи на те, що позивач з відповідним рапортом не звертався до відповідача,  доказів  такого  звернення  судам першої та  апеляційної  інстанцій,  колегія  судді  дійшла  висновку, що у відповідача не виник обов`язок розглядати питання про звільнення позивача з військової служби. При цьому, лист військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2024 року №836/6022 є відповіддю на запит представника позивача, та не є рішенням за результатами розгляду рапорту.
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено протиправної бездіяльності відповідача щодо звільнення позивача з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з чим похідні вимоги щодо зобов`язання відповідача розглянути рапорт щодо звільнення позивача з військової служби є також безпідставними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Апеляційний суд вважає, що вказані вище обставини в  їх сукупності свідчать  про  те,  що  позивачем  невірно  обраний  спосіб  захисту  своїх  прав  та  інтересів,  оскільки  він до командування військової частини із рапортом про звільнення у встановлений законом  спосіб не звертався, а відтак відносно нього відповідачем будь-яких рішень за результатом  розгляду  рапорту не  приймалось,  дій або  бездіяльності  не  вчинялось.  
Вказані обставини, на думку колегії суддів, є самостійною та достатньою підставою  для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, що виключає необхідність  дослідження та аналізу листа відповідача з інформацією, наданою на  запит представника  позивача, оскільки  такий  лист  не  є  рішенням  в  розумінні  статті 2 КАС України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову  у задоволенні позовних вимог.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року в адміністративній справі №280/267/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року в адміністративній справі №280/267/25 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко