УХВАЛА
25 червня 2025 року
м. Київ
справа № 357/2597/22
провадження № 61-763св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича  В.  В.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву  ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Радецькою Тетяною Петрівною, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства -1» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства -1» (далі - КП «ВУЖКГ-1») про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заробітної плати.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Радецька Т. П., задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Радецької Т. П. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з охорони праці КП «ВУЖКГ-1») з 02 березня 2022 року.
Стягнуто з КП «ВУЖКГ-1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 348 746,40 грн, сума визначена без урахування обов`язкових платежів та зборів. В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з КП «ВУЖКГ-1» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 38 000 грн, та на користь держави судовий збір у розмірі 11 199,65 грн.
Постановою Верховного Суду від 21 травня 2025 року залишено без задоволення касаційні скарги КП «ВУЖКГ-1», а постанову Київськогоапеляційного суду від 04 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року залишено без змін.
17 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Радецької Т. П. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з КП «ВУЖКГ-1» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачці у касаційній інстанції, в розмірі 25 000 грн.
Заява обґрунтована тим, що суд касаційної інстанції не вирішив питання про розподіл вказаних судових витрат. Заявник зазначила про те, що заяву про ухвалення додаткового рішення з наданими додатками відповідачу та суду подано в межах процесуального строку.
Також 17 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява КП «ВУЖКГ-1»про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надану позивачці у справі № 357/2597/22, у якій відповідач зазначив, що заявлений розмір адвокатських витрат в сумі 25 000 грн є завищеним та неспівмірним з наданими послугами.
Розглядаючи вимоги заяви  ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що ця заява підлягає залишенню без розгляду з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно із статтею 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у таких випадках: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до вимог підпункту в пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що при вирішенні цієї справи Верховний Суд у постанові від 21 травня 2025 року не вирішив питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналіз статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів понесення судових витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат підлягає залишенню судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
Постанова Верховного Суду про залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень без змін прийнята 21 травня 2025 року. Ураховуючи норми частини восьмої статті 141 та частини третьої статті 124 ЦПК України, останнім днем подання заяви про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами є 27 травня 2025 року. Заява про ухвалення додаткового рішення подана до Верховного Суду 11 червня 2025 року, тобто з пропуском установленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку, і питання про поновлення цього строку заявник не порушує.
Таким чином, заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу подана з порушенням п`ятиденного строку на подання такої заяви. Водночас заявник не порушує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. Факт отримання заявницею поштовим зв`язком (лист № 0610258227860) постанови Верховного Суду від 21 травня 2025 року - 11  червня 2025 року не впливає на перебіг процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, є підстави для застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі неподання доказів на підтвердження витрат, які понесла сторона у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, така заява залишається без розгляду, якщо відсутнє клопотання заявника про поновлення цього строку або суд визнає причини пропуску процесуального строку неповажними.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі без розгляду, що відповідає положенням статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 126, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Радецькою Тетяною Петрівною, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства -1» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заробітної плати залишити без розгляду.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович