ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/11430/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 ОСОБА_1 	
на рішення  Запорізького  окружного адміністративного суду   від 13.02.2025р.  у справі № 280/11430/24	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про:	ІНФОРМАЦІЯ_1  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024р. ОСОБА_1 , в особі свого представника – адвоката Іванісова В.С., за допомогою поштового зв`язку звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 09.12.2024р.  /а.с. 1-3/.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду 16.12.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/11430/24 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін / а.с. 30-31/.
Представник позивача, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у звільненні, оскільки його батько є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду, тому просив: - визнати протиправними дії відповідача в частині не звільнення позивача з військової служби за його рапортом від 11 листопада 2024 року, у зв`язку з наявністю батька з числа осіб з інвалідністю І «Б» групи на підставі підпункту   «г», пункту   2, частини 4, статті  26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; - зобов`язати відповідача звільнити інспектора прикордонної служби 3 категорії - відповідальний виконавець групи документального забезпечення штабу прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з наявністю батька з числа осіб з інвалідністю І «Б» групи на підставі підпункту   «г»   пункту   2 частини   4   статті   26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2025р. у справі №280/11430/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено /а.с. 64-67/. 
Позивач,  не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 06.03.2025р. за допомогою поштового зв`язку подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 12.03.2025р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025р. у справі №280/11430/24 вищезазначена апеляційна скарга була залишена без руху та відповідачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги.
У межах наданого судом апеляційної інстанції строку на усунення недоліків, з урахуванням ухвали суду апеляційної інстанції від 20.03.2025р. у цій справі, відповідачем недоліки апеляційної скарги були усунуті та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2025р. у справі №280/11430/24 та з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №280/11430/24.
19.03.2025р. до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, зареєстрований судом 19.03.2025р.
27.03.2025р. до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення до письмового відзиву на апеляційну скаргу, зареєстровані судом 27.03.2025р.
Матеріали адміністративної справи №280/11430/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 22.04.2025р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2025р. справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 10.06.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи. 
Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням  норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13.02.2025р. у цій справі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги  в повному обсязі. 
Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції у цій справі ухвалено правильне рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.02.2025р. у цій справі залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , позивач у справі, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.03.2022р. № 66-ОС зарахований до списку особового складу загону, на всі види забезпечення .
Також, цим наказом позивачу присвоєно спеціальне звання «старший солдат» та призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії 1 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б). 
Станом на дату звернення до суду позивач проходить військову службу та займає посаду інспектора   прикордонної служби 3 категорії - відповідальний виконавець групи документального забезпечення   штабу прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 14.08.2024р. серії 12ААГ № 826761, батьку позивача - ОСОБА_2 встановлена перша «Б» група інвалідності та зазначено, що останній   потребує постійного стороннього догляду.
11.11.2024р. позивач звернувся до в.о. заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів із рапортом про звільнення зі служби на підставі пп.  «г» п. 2 ч.   4 ст.   26 Закону України   «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із наявністю батька із числа осіб з інвалідністю I групи.
В обґрунтування рапорту зазначено про необхідність здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду у зв`язку із відсутністю  інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть доглядати за батьком.
До рапорту позивачем надано нотаріально засвідчені документи: довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №826761, згідно якої батьку позивача встановлено першу (Б) групу інвалідності; довідку військової частини НОМЕР_1 від  04.11.2024р. №10/616, згідно якої брат позивача ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 22.02.2001р.; копію паспорту позивача серії НОМЕР_3 від 11 січня 1996 року; Свідоцтва про народження брата серії НОМЕР_4 ; Свідоцтва про смерть   матері позивача серії НОМЕР_5 ; Свідоцтва про народження позивача Серії НОМЕР_6 .
Проте листом від 27.11.2024р. начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про відсутність підстав для його звільнення зі служби   за пп.   «г» п.   2 ч.   4 ст.   26 Закону України   «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із ненаданням документів на підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які б могли здійснювали сторонній догляд за хворим, або висновок МСЕК (ЛКК), що ці члени сім`ї не можуть здійснювати догляд, оскільки також потребують стороннього догляду.
Саме дії   відповідача в частині  не звільнення позивача з військової служби стали підставою для звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом за захистом свого порушеного права. 
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє по даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від  25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.
Так, пп. «г»   п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною 20 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Зокрема, згідно п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин зокрема на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009).
Згідно із п. 279 Положення №1115/2009 військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Відповідно до абзацу 1 п. 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Отже, звільнення військовослужбовців органів Державної прикордонної служби України з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , батьком позивача є ОСОБА_2 , а матір`ю є ОСОБА_4 , яка з урахуванням наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 826761 від 14.08.2024р., батько позивача - ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю I групи, яка потребує постійного стороннього догляду.
Також, з копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 та інформації про батьків,     зазначеної у ньому, вбачається, що у позивача є рідний брат ОСОБА_3 , який з урахуванням довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024р. №10/616, проходить військову службу у Військовій частини НОМЕР_7 , що свідчить про неможливість здійснення братом позивача догляду за своїм батьком. 
Водночас, в матеріалах справи наявна копія паспорту позивача серії НОМЕР_8 / а.с. 4-5/, сторінка 9 якого містить інформацію щодо наявності у позивача сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є онуком ОСОБА_2 та входить до переліку членів сім`ї   другого ступеня споріднення.
Жодної інформації щодо ОСОБА_5 ані рапорт позивача про звільнення з військової служби, ані документи додані до нього, не містять. Відповідно і документів, які свідчили б про неможливість здійснення ОСОБА_5 , який входить до переліку членів сім`ї   другого ступеня споріднення, постійного догляду   за своїм дідом, позивачем до відповідача також не надавалось.
Отже з урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що застосування абзацу 13 пп. 3 ч. 12 та пп.  г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, як підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, дійсно можливе у разі відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть та зобов`язані у силу закону здійснювати такий догляд.
Саме відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, створює необхідність військовослужбовцю постійно доглядати за особою з інвалідністю (одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), та є підставою для звільнення з військової служби.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести факти:
- наявності у одного з батьків статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби з урахуванням пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
При цьому колегія суддів зазначає, що ненадання позивачем разом із рапортом про звільнення інформації стосовно наявності у нього повнолітнього сина ОСОБА_5 , який є онуком ОСОБА_2 та входить до переліку членів сім`ї   другого ступеня споріднення, а також документів, щодо неможливості останнім здійснювати постійний догляд за свої дідом,   свідчить про ненадання позивачем разом із рапортом про звільнення документів на підтвердження   факту відсутності у його батька інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які замість позивача могли б здійснювати догляд за його  батьком.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у звільненні на підставі пп.   «г» п.   2 ч. 4, ст.  26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2025р.  у справі  № 160/11430/25 відсутні.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 13.02.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2025р. у справі №280/11430/24 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення  та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
       Постанову виготовлено та підписано – 07.07.2025р. 
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов