УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №272/1111/24 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №272/1111/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент- Банк»
на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Карповця В.В.
встановив:
У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.12.2022 року у розмірі 85 934,32 грн., а також судові витрати у розмірі 3 028,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 12.12.2022 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnk.соm.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що також свідчить його підпис в паспорті споживного кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена». АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 20.09.2024 має заборгованість в сумі 85 934,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 73 129,67 грн. та заборгованості по відсоткам у розмірі 12 804,65 грн. З урахуванням викладеного позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент- Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.12.2022 року у розмірі 9 107,98 грн., а також судовий збір в розмірі 317,94 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було підписано Анкету-заяву від 12.12.2022, чим останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати, зобов`язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Також позивачем до матеріалів справи додані не лише Тарифи, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», в якому чітко зазначені умови кредитування, строки, процента ставка, відповідальність сторін, який підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису. При цьому, позивач вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 12 грудня 2022 ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідно до якої АТ «А-Банк» надало відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.11).
Зміст Анкети-Заяви свідчить про те, що споживач погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до довідки за картами вбачається, що ОСОБА_1 було відкрито рахунок, видано наступні картки: № НОМЕР_1 строком дії до грудня 2028 року; № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2031 року (а.с.15).
Відповідачці 10.03.2023 встановлено кредитний ліміт в розмірі 8 000,00 грн., який неодноразово збільшувався/зменшувався та станом на 22.04.2024 становив 73 990,00 грн. (а.с.16-18).
З виписки по особовому рахунку відповідачки вбачається, що відповідачка користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості (а.с.62-93).
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 09.02.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором б/н від 12 грудня 2022 року становить 9 107,98 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту (а.с.56-61).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів, що у свою чергу відповідно до закону та умов договорів є підставою для стягнення з відповідача на користь кредитора АТ «Акцент-Банк», з урахуванням наданого Банком розрахунку станом на 09.02.2025, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 107,98 грн.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.
Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Так судом встановлено, що 12 грудня 2022 року ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Матеріалами справи також підтверджено отримання картки та встановлення кредитного ліміту згідно підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 
Згідно наданого банком під час розгляду справи в суді першої інстанції розрахунку, заборгованості станом на 09.02.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором б/н від 12 грудня 2022 року становить 9 107,98 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. 
Наведене свідчить, що відповідачка користувався кредитними коштами, частково здійснювала погашення заборгованості.
Відтак, висновок суду першої інстанції про укладеність вказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та АТ «Акцент-Банк» є вірним.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1  ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості, з урахуванням розрахунку заборгованості станом на 09.02.2025, у розмірі тіла кредиту на суму 9 107,98 грн. з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк».
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2025 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.

Головуючий                                               Судді