КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 757/46311/24                                                                                Головуючий у І інстанції Константінова К.Е.
Провадження № 33/824/3432/2025                                                                 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
07 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Лапаєва Дмитра Олександровича на постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП,
 
ВСТАНОВИВ:  

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 605,60 грн в дохід держави.
Не погоджуючись з даною постановою, захисник  ОСОБА_1  - адвокат Лапаєв Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року скасувати, провадження у даній справі закрити, у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи наявний документ, візуально схожий на протокол про адміністративне правопорушення, який майже повністю є нечитабельним та не відповідає вимогам чинного законодавства.
З даного протоколу неможливо встановити дату і місце складення, відомості про особу, яка притягається до відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення та інші відомості, необхідні для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи по суті.
Копія протоколу, надана співробітниками поліції, не усуває зазначених недоліків протоколу (нечитабельність) і не може бути доказом, адже згідно з нормами чинного законодавства саме оригінал протоколу є належним доказом у справі та підставою судового розгляду.
Крім того, захисник  ОСОБА_1  - адвокат Лапаєв Д.О. звертає увагу апеляційного суду на те, що підпис поліцейського на копії протоколу виглядає зовсім по-іншому, ніж в первинному оригінальному протоколі, що викликає сумніви в автентичності цього документа.
В апеляційній скарзі вказано, що після зупинення транспортного засобу жоден з працівників поліції не повідомляв водія про те, що у останнього виявлено будь-які ознаки сп`яніння, а припущення щодо таких ознак поліцейський зробив лише після та внаслідок того, як перевірив відомості щодо притягнення        ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке мало місце в минулому, що є проявом упередженого ставлення.
Захисник  ОСОБА_1  - адвокат Лапаєв Д.О. звертає увагу на те, що жодна з кваліфікованих поліцейським ознак не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. У ході спілкування        ОСОБА_1 з поліцейськими та під час складання відносно нього матеріалів, поведінка та дії водія є повністю адекватними та такими, що відповідають обстановці, оскільки водій реагував на вимоги поліцейських, надавав доречні та адекватні відповіді на їх запитання, а також сам ставив працівникам поліції зустрічні питання. Не вбачається ні блідість обличчя, ні виражене тремтіння рук водія.
Також, в апеляційній скарзі адвокат зазначає, що згідно з п. 7 розділу І Інструкції, огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, однак поліцейський повідомиву хамській манері водію, що він «буде їхати туди, куди його заставлять їхати», такаманера спілкування працівника поліції з водієм, є неприпустимою, оскільки породжує в особи сумніви та двозначність розуміння обставин, які склалися.
Захисник  ОСОБА_1  - адвокат Лапаєв Д.О. вважає, що наявні в матеріалах справи докази не можуть вважатися належними та такими, що підтверджують вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки свідчать лише про формальність зазначених у них обставин.
ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лапаєв Д.О. у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі доказах.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, абз. 2 п. 27 роз`яснено, що якщо водій ухиляється від огляду, це є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог п.п. 2.5, 2.9 «а» ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Проте, вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України  ОСОБА_1  дотримано не було.
Згідно з положеннями ч. ч. 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Разом із цим, згідно з п. 12 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного чи наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Згідно Інструкції огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров`я).
Водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.
В рішенні по справі "ОТаллоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Винуватість  ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №139268 від 29 вересня 2024 року, з якого вбачається, що  ОСОБА_1  29 вересня 2024 року о 12 годині 36 хвилин в м. Києві по вул. Васильківська, 63, керував автомобілем Порш, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, всупереч п. 2.5 Правил дорожнього руху відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;
-    на відеозаписі із нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, 29 вересня 2024 щодо  ОСОБА_1  де зафіксована відмова останнього від поїздки до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку;
-    у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 29 вересня 2024 року;
-    у постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3158501 від 29 вересня 2024 року, з якої вбачається, що  ОСОБА_1  керував транспортним засобом «Порш 911», державний номерний знак  НОМЕР_1 , здійснив зупинку на смузі для маршрутних ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.8.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння - неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, виявлені працівниками поліції 29 вересня 2024 року у  ОСОБА_1  в розумінні розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАГІ.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1  від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, про що особисто написав в даному протоколі.
З відеозапису вбачається, що інспектор поліції, пропонує водієві декілька разів проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння,  ОСОБА_1 , в свою чергу, категорично відмовляється.
Вказаний відеозапис свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.
Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео зафіксована вся подія правопорушення. Наданий відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_3 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Доводи захисника  ОСОБА_1  - адвоката Лапаєва Д.О. про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735, спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами.
Так, з відеозапису вбачається, що з моменту зупинки транспортного засобу, поліцейські після виявлення у  ОСОБА_1  ознак наркотичного сп`яніння, неодноразово пропонували йому пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
ОСОБА_1 , будучи учасником дорожнього руху, відповідно до п. 1.3 ПДР України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, зокрема п. 2.5 ПДР України, яким передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Неухильне виконання вимог ПДР України водієм, зокрема, вимог п. 2.5 ПДР України полягає у тому, що водій на вимогу поліцейського зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У даному випадку  ОСОБА_1 , не зважаючи на пропозиції поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, після роз`яснення наслідків відмови від проходження такого огляду у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення, не виконав вимог п. 2.5 ПДР України, які згідно з п. 1.3 ПДР України зобов`язаний був виконати на першу вимогу поліцейського.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи протокол є нечитабельним та не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності апеляційний суд відхиляє ,з огляду на таке.
Із довідки щодо доопрацювання матеріалів відносно ОСОБА_1 вбачається, що на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року НПУ ДПП Управлінням патрульної поліції у м. Києві надіслано адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складений відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме протокол серії ЕПР 1№139268 від 29 вересня 2024 року, який був роздрукований на портативному чековому пристрої поліцейських, що є дублікатом оригіналу протоколу складеного 29 вересня 2024 року.
Крім того, із наявного в матеріалах справи оригіналу протоколу, який в силу зовнішніх факторів є нечитабельним, вбачається, що ОСОБА_1 його копію в день складання отримав, про зробив на ньому відмітку у вигляді підпису.
Таким чином, апеляційний суд вважає, підписаний особисто ОСОБА_1 протокол серії ЕПР1 №139268 від 29 вересня 2024 рокусвідчить про обізнаність останнього з його змістом та є належним доказом, який був досліджений під час апеляційного перегляду.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що протокол серії ЕПР1 №139268 від 29 вересня 2024 року в сукупності з іншими доказами наявними в матеріалах справи, які є підтвердженням вини ОСОБА_1 .
Посилання захисника на те, що працівники поліції здійснювали тиск на його довірителя не заслуговують на увагу, оскільки з відповідними скаргами на незаконні дії працівників поліції ні  ОСОБА_1 ні його захисник - адвокат Лапаєв Д.О. не звертались.
Крім того, в судовому засіданні останні вказали, що мають намір оскаржити дії працівників поліції після розгляду даної справи та винесення остаточного рішення.
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта про відсутність в діях  ОСОБА_1  ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279,280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника  ОСОБА_1 - адвоката Лапаєва Дмитра Олександровича - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1  - адвоката Лапаєва Дмитра Олександровича залишити без задоволення, постанову Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

 

Суддя
Київського апеляційного суду                                                Д.О.Таргоній