К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року                                                                              місто Київ
 
справа № 373/191/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/11217/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Саліхова В.В.,
 
суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» адвоката Тараненка Артема Ігоровича на заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Керези Я.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 00-10653777 від 20 грудня 2023 року у розмірі 34965,00 грн., яка складається з 6 615,00 грн. заборгованості за тілом та 28 350,00 грн. заборгованості за відсотками.
Позов мотивовано тим, що між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 20 грудня 2023 року був укладений договір кредитної лінії № 00-10653777, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6 300 грн. на кредитну картку на строк 240 днів. 
Відповідачка пройшла верифікацію, ознайомилася з умовами кредитування, підписала за допомогою одноразового ідентифікатора необхідні документи, отримав через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на картку (всі дані щодо картки було надано відповідачкою) кошти. 
Всупереч умов договору № 00-10653777 від 20 грудня 2023 року відповідачка взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі - 34 965,00 грн., яка складається з: 6 615,00 грн. - заборгованість по кредиту;     28 350,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу № 22-01/2024, за яким ТОВ «Макс Кредит» відступило право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10653777 від 20 грудня 2023 року.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідачки на суму 13 041,00 грн.
16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу № 16082024 - МК/ЕЙС, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10653777 від 20 грудня 2023 року.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 16082024 - МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 34 965,00 грн.
Заборгованість відповідача перед позивачем становить 34 965,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 615,00 грн; заборгованість за процентами - 28 350,00 грн.
Оскільки відповідачка не погасила заборгованість, позивач просив позов задовольнити.
Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» адвокат Тараненко А.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обгрунтовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до умов Договорів факторингу №22-01/2024 від 22 січня 2024 року та №16082024- МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, моментом відступлення права вимоги визначено день, коли сторони підписали Акт прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору згідно з Додатком №3. З цього моменту Фактор набуває статусу кредитора стосовно Боржників по відношенню до відповідних заборгованостей і отримує права вимоги за цими зобов`язаннями. 
Отже, умовами вищезазначених Договорів у цій справі не передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за таким договором. Скаржник набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 з моменту підписання відповідного Акту прийому-передачі.
Таким чином, відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 22 січня 2024 року та від 16 серпня 2024 року з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 00-10653777 від 20 грудня 2023 року.
Договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.
Надані позивачем докази підтверджують дійсне волевиявлення сторін на реальне настання правових наслідків, а саме на передачу прав вимоги за кредитним договором №00-10653777 від 20 грудня 2023 року, а також відсутність доказів, які підтверджують недійсність договорів факторингу та з огляду на не встановлення обставин, які зумовлюють нікчемність цих договорів, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 . 
З огляду на наведене, вважає, що посилання суду першої інстанції про обов`язковість підтвердження оплати за договорами факторингу, як умови переходу права вимоги за кредитним договором є необґрунтованим та суперечить встановленим умовам договору.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату, зважаючи на відсутність даних про сплату сум фінансування в обумовлених договорами факторингу між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит», між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» розмірі, у суду відсутні підстави для висновку про належність виконання факторами своїх фінансових зобов`язань за договорами факторингу від 22 січня 2024 року № 22-01/2024 та № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року відповідно, і, як наслідок, можливість звернення до суду ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» з даним позовом.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-10653777 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Відповідно до п.1.1 договору кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.2-1.3 договору, сума кредитного ліміту складає 6 300 грн., тип кредиту - кредитна лінія, строк дії кредитної лінії 240 календарних днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 16 серпня 2024 року.
Згідно з п. 1.4.1. договору, стандартна процентна ставка складає 3,00% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 цього договору.
Згідно з п. 1.5 договору, за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 5,00% від суми кредиту, що становить 315 грн.
20 грудня 2023 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту.
Згідно довідки ТОВ «Качай Гроші» про ідентифікацію, підтверджено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір 00-10653777 від 20 грудня 2023 року ідентифіковано ТОВ «Качай Гроші». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: 37517, час відправки ідентифікатора позичальнику: 20.12.2023 31:50:13, номер телефону: НОМЕР_1 .
На підтвердження виконання ТОВ «Качай Гроші» своїх зобов`язань за кредитним договором позивач надав інформаційну довідку №204/09 від 9 вересня 2024 року, видану ТОВ «Платежі Онлайн», за якою товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомило, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» проведено успішні транзакції «видача». Реєстр транзакцій подано  у Додатку 1 на трьохсот сорока шести аркушах.
Згідно Додатку до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» під порядковим номером 6535 міститься інформація про транзакцію номер 40310-18296-91904,здійснену 20 грудня 2023 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 6 300 грн, банк емітент ОщадБанк.
22 січня 2024 року ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу № 22-01/2024, за яким ТОВ «Макс Кредит» відступило права грошової вимоги за кредитними договорами згідно реєстру боржників.
Відповідно до копії витягу Реєстру Боржників за Договором факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року, від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача.
16 серпня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно з яким позивач набув право грошової вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру Боржників.
На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав Реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги.
Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Качай Гроші» ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору № 00-10652777 станом на 22 січня 2024 року у розмірі 13 041,00 грн., з яких 6300 грн заборгованості за тілом кредиту, 6 426 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 315,00 грн. заборгованості за комісією.
Згідно детального розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит», ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору № 00-10652777 станом на 16 серпня 2024 року у розмірі 34 964,00 грн., з яких 6300 грн заборгованості за тілом кредиту, 28 350,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 315,00 грн. заборгованості за комісією.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, наданої ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору № 00-10652777 у розмірі 34 965,00 грн., з яких 6 615 грн заборгованість  за тілом кредиту, 28 350 грн. заборгованості за нарахованими процентами.
Відповідно до наданої АТ «Державний ощадний банк України» на запит суду відповіді та виписки по рахунку на поточний рахунок ОСОБА_1 було зараховано 21 грудня 2023 року кошти у сумі 6300 грн.
Так, основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».
У справі, яка переглядається, встановлено, що 20 грудня 2023 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-10653777.
Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Також матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який також підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.
Отже, позивачем доведено факт укладення 20 грудня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії № 00-10653777 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
На виконання умов договору ТОВ «Качай Гроші» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 6 300 грн., що підтверджується відповіддю АТ «Державний ощадний банк України».
Надаючи правову оцінку зазначеному, колегія суддів вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ «Качай Гроші». При цьому відповідачкою вказані обставини не спростовані.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договору, так і належності відповідачці зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, тобто не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості сума заборгованості за кредитом становить 34 965,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6615,00 грн., заборгованість за відсотками 28 350,00 грн.
Стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань. 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 34 965,00 грн.
Разом з цим, досліджуючи обставини та підстави переходу права вимоги в аспекті доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.
У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
В матеріалах справи наявні належно завірені копії договору факторингу укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року, акт-прийому-передачі боржників до цього договору, реєстр боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу; копія договору факторингу, укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, акт-прийому-передачі боржників до цього договору, реєстр боржників, витяг з реєстру боржників до договору факторингу.
Відповідно до умов Договорів факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 та №16082024- МК/ЕЙС від 16.08.2024, моментом відступлення права вимоги визначено день, коли сторони підписали Акт прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору згідно з Додатком №3. З цього моменту Фактор набуває статусу кредитора стосовно Боржників по відношенню до відповідних заборгованостей і отримує права вимоги за цими зобов`язаннями.
Отже, відповідно до умов договору факторингу право вимоги переходить до фактора саме з моменту підписання акту прийому-передачі, а не з моменту здійснення оплати за договором факторингу, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, що в свідчить про перехід прав вимоги за кредитним договором до позивача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 965,00 грн., яка складається з 6615,00 грн. заборгованості за тілом та 28 350,00 грн. заборгованості за відсотками.
Суд першої інстанції зазначених вимог не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ « Фнансова компанія «Ейс» підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
За подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
Позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7 000 грн.
В апеляційній скарзі апелянт просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» у цій справі був адвокат Тарасенко А.І.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції до позовної заяви було долучено: договір про надання правничої допомоги №2211/Е від 22 листопада 2024 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2211/Е, додаткову угоду № 10 від 22 листопада 2024 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 22 листопада 2024 року про надання правничої допомоги, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 7 000 грн. (складання позовної заяви - 5000 грн., вивчення матеріалів справи - 1000 грн., підготовка адвокатського запиту - 500 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації - 500 грн.).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» в суді апеляційної інстанції до апеляційної скарги було долучено: копію акту приймання-передачі наданих послуг від 01 травня 2025 року, згідно з яким адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 6 000 грн. (складання апеляційної скарги - 6 000 грн.).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій.
Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в сумі 6 056 грн, а також витрати на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанціях в розмірі 13 000 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» адвоката Тараненка Артема Ігоровича задовольнити.
Заочне рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2025 року скасувати на ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії № 00-10653777 від 20 грудня 2023 року у розмірі 34 965,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 6 056, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 13 000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                                   

Судді: