ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року	Львів	Справа № 500/1058/25 пров. № А/857/19190/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Покотило Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Покотила Юрія Володимировича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов щодо накладення штрафу за невиконання рішення суду та за повторне невиконання рішення суду (суддя суду І інстанції: Грицюк Р.П.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 28.04.2025р. м.Тернопіль; дата складання повного рішення суду І інстанції: 28.04.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

25.02.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Покотило Ю.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; визнати неправомірними та скасувати постанови старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби /ВДВС/ Тернопільської області Західного міжрегіонального управління /ЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ про накладення штрафів на боржника ОСОБА_1 від 22.10.2024р. та від 04.12.2024р. у виконавчому провадженні ВП № 75369158 (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 21.03.2025р. поновлено позивачу строк звернення до суду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (а.с.40-42).
Аналогічного змісту суд прийняв ухвалу від 07.04.2025р. через проведення повторного автоматизованого розподілу справи (а.с.48-49).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Бойко Р.О. щодо накладення штрафу за невиконання і повторне невиконання судового рішення без поважних причин від 22.10.2024р. і 04.12.2024р. відповідно у виконавчому провадженні № 75369158; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.52-56).

          Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Тернопільський ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.58-59).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач пропустила строк звернення до із розглядуваним позовом; спірні постанови винесені державним виконавцем із дотриманням вимог ч.ч.1-3, 4 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача адвокат Покотило Ю.В. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.82-85).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, на виконанні Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ перебуває виконавчий лист № 607/352/23, виданий 21.06.2024р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської обл. на підставі рішення суду від 21.02.2024р., про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні їх спільної дитини, яким визначено порядок зустрічей з дитиною (а.с.7-9).
22.10.2024р. старший державний виконавець Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Бойко О.Р. винесла постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду, а 04.12.2024р. - постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання рішення суду (а.с.5 і на звороті).
Починаючи з 02.07.2022р., позивач ОСОБА_1 постійно перебуває за кордоном, що стверджується листом митної та прикордонної служби США форми І-94 про її прибуття до США 18.08.2022р. і отримання дозволу на перебування до 16.08.2026р. (а.с.16, 33-34).
Крім того, відповідно до листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській обл. № 3149 від 31.07.2022р. органом поліції встановлено факт перетину 02.07.2022р. державного кордону ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 (а.с.10).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, представник позивача вказував на те, що ОСОБА_1 не могла виконати рішення суду з поважних причин, оскільки про наявність виконавчого провадження дізналася лише у лютому 2025 року. Виходячи з цих міркувань, спірні постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду не ґрунтуються на вимогах закону.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не дотриманий порядок накладення штрафу за невиконання рішення суду, передбачений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказані порушення, що полягали у поспішному винесенні спірних постанов, невжиття належних заходів для з`ясування дійсних причин невиконання рішення суду, зумовлюють протиправність рішень відповідача про накладення штрафів.
За таких обставин постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

          Ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування дотримання процедури накладення державним виконавцем на боржника штрафу за невиконання рішення суду, від чого безпосередньо залежить правомірність накладення на позивача спірних штрафів.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.п.1, 16 ч.3 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства, в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, який зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

          Для перевірки згаданих обставин закон покладає на державного виконавця обов`язок перевіряти виконання рішення суду боржником, підтвердженням чого є імперативні приписи ст.ст.18, 63 Закону України «Про виконавче провадження».
          Звідси, перевірка стану виконання рішення суду боржником, встановлення дійсних причин невиконання рішення суду є обов`язковою дією державного виконавця, при цьому без вжиття таких дій притягнення боржника до юридичної відповідальності за невиконання рішення слід вважати помилковим і безпідставним.

          Водночас, згідно фактичних обставин справи державний виконавець не встановив дійсних причин такого невиконання з боку позивача та поспішно виніс постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду на боржника.
          Такий висновок стверджується наступним.

22.10.2024р. старший державний виконавець Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ Бойко О.Р. винесла постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду, а 04.12.2024р. - постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 3400 грн. за повторне невиконання рішення суду.
Водночас, позивач ОСОБА_1 постійно перебуває за кордоном з 02.07.2022р.
Будь-яких доказів належного звернення державного виконавця до позивача за місцем її фактичного перебування, вручення їй постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Відповідно до п.5 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом МЮ України № 512/5 від 02.04.2012р., якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Представлені Акти державного виконавця від 21.10.2024р. та від 04.12.2024р. складені за відсутності позивача та без доказів належного виклику ОСОБА_1 (а.с.6 і на звороті), а тому останні не можуть вважатися належними доказами та свідчити про невиконання позивачем рішення суду за відсутності поважних причин.

Таким чином, на момент винесення спірних постанови державний виконавець не з`ясував дійсних причин невиконання рішення суду боржником, через що правові підстави для прийняття рішень про накладення штрафів були відсутніми.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державним виконавцем під час прийняття спірних постанов не дотриманий порядок накладення штрафів, встановлений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», що має наслідком визнання таких постанов незаконними та її скасування.

          В частині доводів апелянта колегія суддів враховує, що питання поновлення строку звернення до суду із розглядуваним позовом вирішено судом першої інстанції на підставі обґрунтованого клопотання представника позивача (а.с.17-18).
          Враховані судом причини для поновлення пропущеного строку – несвоєчасне вручення спірних постанов про накладення штрафів через постійне проживання позивача за межами України – не спростовані апелянтом. 
Сама ж констатація факту пропуску строку звернення позивача до суду без спростування доводів про поважність такого пропуску, не може слугувати достатньою підставою для скасування чи зміни рішення суду в цій частині.
Також під час апеляційного розгляду відповідач не довів належними доказами факт своєчасного ознайомлення боржника у виконавчому провадження про відкриття такого провадження та вчинення виконавчих дій.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
В розрізі викладеного суд першої інстанції обґрунтовано виснував про те, що в зв`язку зі збройною агресією рф проти України виїзд матері з дитиною за межі території України з метою захисту свого та дитини здоров`я та життя, є вимушеним кроком і не може бути розцінений як порушення вимог закону, зокрема, і щодо виконання судового рішення.
В той же час, поспішне накладення штрафів на боржника, відсутність з`ясування дійсних обставин невиконання судового рішення зі сторони державного виконавця не свідчить про сумлінне виконання останнім своїх обов`язків.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відшкодуванню на користь Тернопільського ВДВС Тернопільської області ЗМУ МЮ не підлягають.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.04.2025р. в адміністративній справі № 500/1058/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 23.06.2025р.