ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року
м. Хмельницький
Справа № 679/593/25
Провадження № 33/820/446/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України (паспорт серії НОМЕР_2 ), який не працевлаштований (є пенсіонером), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді  штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
За постановою суду, 24 квітня 2025 року о 22:55 год.  ОСОБА_1 , рухаючись поблизу будинку № 5 по вул. Ринковій м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, керував автомобілем «KIA Sportage» із державним номерним знаком НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння – запахом алкоголю з порожнини рота та почервонінням обличчя. та в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції є необ`єктивним, упередженим та передчасним. Суддею не у повній мірі з`ясовані обставини, передбачені статтею 280 КУпАП, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною ч.1 ст. 130 КУпАП.
В порушення вимог ч.1 ст. 285 КУпАП, судом першої інстанції після розгляду справи необґрунтовано відкладено оголошення постанови на інший термін.
Відеозаписи з портативних реєстраторів поліцейських є неповними, фрагментарними і такими, що фактично спотворюють подію; акт огляду на стан сп`яніння, складений з порушенням абз. 2 і 3 п. 4 розділу X Інструкції та на місці події не складався і не вручався; направлення для проведення огляду в медичному закладі, складене з порушенням законодавства та на місці події не складалося і не вручалося; розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не було складено на місці події та не роз`яснено право скористатися юридичною допомогою адвоката, чим грубо порушено право на захист; відеофайли не підтверджують факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .
Крім того, працівники поліції в порушення ч.1 та ч.3 ст. 35 Закону «Про Національну поліцію» безпідставно зупинили ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про отримання поліцейським інформації про нібито причетність останнього до якогось адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, а навпаки три рази погоджувався, натомість у працівників поліції на час вимоги пройти огляд на стан сп`яніння при собі необхідного приладу не було, що свідчить про неможливість та небажання поліцейського проводити такий огляд
       В суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 вказала, що на місці події у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у протоколі не було. Крім того, з виписки з амбулаторної карти ОСОБА_1 вбачається наявність у нього хронічних захворювань, за яких періодично можуть проявлятись симптоми, ззовні схожі на ознаки алкогольного сп`яніння (запах ацетону з порожнини рота, почервоніння обличчя).
       Судом першої інстанції винесено постанову на підставі неналежних та недопустимих доказів, керуючись лише протоколом, який сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини.
       У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив скасувати постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. 
   Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
      Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
       Судом першої інстанції було дотримано вказаних вимог закону, зміст постанови щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283-284 КУпАП, справу розглянуто відповідно до вимог ст.280 КУпАП. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 310958 від 24.04.2025, 24 квітня 2025 року о 22:55 год. ОСОБА_1 , рухаючись поблизу будинку № 5 по вул. Ринковій м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, керував автомобілем «KIA Sportage» із державним номерним знаком НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння – запахом алкоголю з порожнини рота та почервонінням обличчя, та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю підтверджується наступними дослідженими судом доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 310958 від 24.04.2025, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення (а.с. 3);
- відеозаписами, на яких зафіксовано факт відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі після виявлення в нього ознак алкогольного сп`яніння працівниками поліції під час керування ним транспортним засобом (а.с. 11).
Апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у працівників поліції підстав для зупинки автомобіля ОСОБА_1 та відсутності доказів на підтвердження факту порушення останнім Правил дорожнього руху, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу, або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.  
 До того ж, з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції через порушення п.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме надійшла інформація про те, що водій можливо перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим під час спілкування із водієм поліцейські запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповідав «можу, але для чого», неодноразово запитував про причину зупинки, намагався вирішити питання із працівниками поліції без проходження такого огляду та продовжити керування транспортним засобом. Тоді працівники поліції розцінили його поведінку як відмову та у зв`язку з цим склали протокол про адміністративне правопорушення.
 Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 24 вказаного Закону встановлено додаткові повноваження поліції, зокрема забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
  Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» «в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було. У свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР, не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Твердження ОСОБА_1  стосовно відсутності у працівників поліції на час вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння при собі необхідного приладу до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки спростовуються відеозаписом, з якого чітко вбачається, що працівник поліції під час розмови та запитання чи ОСОБА_1 бажає пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, в руках тримає алкотестер Драгер та озвучує при цьому його номер «6810».
       Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що він не керував транспортним засобом, спростовуються відеозаписом. 
       На відеозаписі зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки підтверджують як факт керування ОСОБА_1 , так і факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.
       Крім того, як вбачається із матеріалів справи, у судовому засіданні суду першої інстанції факт керування підтвердив сам ОСОБА_1 під час надання пояснень, які відповідно до ст. 251 КУпАП є доказом у справі.
       Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, тому такий не може бути належним доказом у справі.
Слід зазначити, що надані відеозаписи сумнівів щодо достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 та містять відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і повністю відтворюють обставини вчиненого правопорушення, на відео чітко зафіксовано увесь перебіг події, які підтверджують обставини справи, саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом, дії поліцейських, поведінку ОСОБА_1 та його дії, що свідчать про відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також його відмова проїхати на огляд в медичний заклад.
Окрім того, у апеляційного суду не має підстав не брати його до уваги, оскільки ОСОБА_1 в письмових поясненнях не повідомив будь-яких суттєвих обставин, які відбувалися до або під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та не були зафіксовані працівниками поліції, а обсяг наданого суду відеозапису, на якому зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та перебіг подій за участі ОСОБА_1 є достатнім для їх оцінки в контексті диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не свідчать про його неналежність.
       Доводи апеляційної скарги про те, що акт огляду на стан сп`яніння, складений з порушенням абз. 2 і 3 п. 4 розділу X Інструкції та на місці події не складався і не вручався; направлення для проведення огляду в медичному закладі, складене з порушенням законодавства та на місці події не складалося і не вручалося; розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не було складено на місці події та не роз`яснено право скористатися юридичною допомогою адвоката, чим грубо порушено право на захист, апеляційний суд до уваги не бере з огляду на наступне.
       Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису саме під час огляду водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці, однак такий огляд працівниками поліції не проводився, що не заперечується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
       Водночас чинним законодавством не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати на відео складання акту огляду на стан сп`яніння та направлення на такий огляд. Більше того, виходячи зі змісту п. 10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акт огляду на стан сп`яніння складається лише у разі проведення такого огляду, однак оскільки відповідний огляд фактично не проводився через відмову ОСОБА_1 , підстав для складення акту (як і направлення) у поліцейського не було і такі документи взагалі не можуть бути доказами у справі, позаяк відмова від проходження такого огляду фіксується та має бути підтверджена відеозаписом та/або (у разі його відсутності) поясненнями свідків.
       Посилання на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені законом, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Між тим, як вбачається із відеозапису події, під час складання протоколу водій ОСОБА_1 бажання скористатися послугами адвоката не виявляв та відмовився від підпису будь-яких документів. При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 приймав участь у розгляді судом першої інстанції справи ( а.с.30-33), оскаржив прийняте судом рішення, з дотриманням його права на захист, отже, зазначене, не завадило реалізувати права, надані йому законом.
       Твердження в апеляційній скарзі про те, що сам по собі протокол не може слугувати однозначним доказом винуватості особи, є безпідставними, оскільки в даному провадженні суд, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , дослідив не лише протокол, а всі наявні в матеріалах докази у їх сукупності. 
       Стосовно доводів про те, що в порушення вимог ч.1 ст. 285 КУпАП, суддею першої інстанції після розгляду справи необґрунтовано відкладено оголошення постанови на інший термін, не заслуговують на увагу, оскільки 23.05.2025 року Нетішинським міським судом було оголошено резолютивну частину постанови та оголошено, що повний текст буде виготовлено не пізніше 26.05.2025, окрім того ці доводи не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки не спростовують висновків суду про керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
       Ставлячи питання про скасування постанови, ОСОБА_1 конкретних фактів порушення ст.ст. 256, 266 КУпАП, Інструкції №1452/735 органами поліції не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм процесуального права та висновків ЄСПЛ. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
        Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що працівники поліції при складанні адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 та при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння діяли в межах Інструкції № 1452/735 та з дотриманням вимог ст.266 КУпАП. 
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, визначив вид стягнення і його розмір у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП.
Постанова суду є законною і підстав для її скасування не має.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
       Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2025 року відносно  ОСОБА_1  залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                     Володимир БАРЧУК