ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 вересня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/17734/24
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1133/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                суддів:  Висоцька Н.В., Шитченко Н.В.  
Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-банк»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Акцент-банк»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» (далі – АТ «А-Банк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Шевченко І.М.), ухвалене у м.Ніжин,  
                               В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28 квітня 2017 року у розмірі 19 887,33 грн,  з яких 11 680,10 грн - заборгованість за кредитом та 8 207,23 грн – заборгованість за відсотками. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 28 квітня 2017 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 року у задоволені позову Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт отримання та користування відповідачкою кредитними коштами. Подані банком документи на підтвердження заявлених вимог не містять її підпису. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 28 квітня 2017 року не містить відомостей щодо виду та номеру виданої відповідачці картки, кредитного ліміту, а також умов користування кредитними коштами (розміру процентів, строку кредитування/договору). За таких обставин наданий розрахунок заборгованості сам по собі не може підтверджувати наявність у неї заборгованості перед банком.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Акцент-банк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 квітня 2017 року, відповідачка підтвердила ознайомлення з ними, фактично користувалася кредитними коштами, чим підтвердила прийняття пропозиції щодо укладання договору, а тому зобов`язана повернути отримані кошти та сплатити відсотки. Особа яка подала апеляційну скаргу зазначає, що навіть за умови відсутності підпису відповідачки  про ознайомлення з Тарифами та Правилами та Умовами надання банківських пслуг, суд, керуючись правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, повинен був стягнути з відповідачки тіло кредиту та проценти в розмірі облікової ставки НБУ. Крім того, наданий банком розрахунок і виписка підтверджують наявність та розмір заборгованості, а висновки суду першої інстанції про їх недопустимість є помилковими.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору – ч.2 ст.1054 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону україни «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
По справі встановлено, що 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент-Банк»   з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєдання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Дана анкета-заява містить анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію, також у ній зазначено, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Т арифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилася отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua, зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також самостійно знайомитися з їх змінами на сайті «А-Банку» www.a-bank.com.ua (арк. с. 15).
До матеріалів справи долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи по картці « Універсальна», Універсальна Gold» (арк. с. 19-26).
Довідкою про наявність рахунку та ліміту підтверджено, що відповідачці відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки: № НОМЕР_2 зі строком дії до лютого 2021 року, № НОМЕР_3 зі строком дії до червня 2027 року, № НОМЕР_4 зі строком дії до грудня 2023 року. За період з 28 квітня 2017 року по 27 листопада 2024 року встановлювався кредитний ліміт: 28 квітня 2017 року – 0 грн; 26 січня 2018 року - 3 000 грн, 10 листопада 2018 року - 6 000 грн, 31 грудня 2019 року - 13 000 грн, 01 березня 2022 року - 12 526 грн, 29 серпня 2023 року - 11 680,10 грн, 23 листопада 2023 року - 11 700 грн (арк. с. 16-17).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 28 квітня 2017 року, укладеним між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , станом на 27 листопада 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитом становить 19 887,33 грн, з яких: 11 680,10 грн – заборгованість за кредитом, 8 207,23 грн – заборгованість за відсотками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 28 квітня 2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.а-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.04.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.12.2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75.
Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20.
За своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту виникає не з моменту підписання кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів. Видача кредиту має бути підтверджена належними доказами. За відсутності доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів суд не має правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості.
У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова від 14 вересня 2021року у справі № 910/14452/20).
У матеріалах цієї справи відсутня виписка за картковим рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 .. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, зазначених банком у позовній заяві, а відтак не є належним доказом отримання кредитних коштів та їх повернення.
Крім того, суд критично оцінює наданий розрахунок, оскільки фактично перша заборгованість у відповідачки виникла 23 травня 2017 року в сумі 1 260 грн, тоді як, за інформацією банку, кредитний ліміт було вперше збільшено лише 26 січня 2018 року до 3 000 грн. 
За таких обставин сам по собі розрахунок, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед банківською установою.
Надана довідка за лімітами з наявною інформацією про коригування кредитного ліміту також не являється належним доказом зарахування на карту позичальника кредитних коштів.
У справі, яка переглядається колегія суддів виходить з того, що на підтвердження позовних вимог щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, АТ «Акцент-Банк» мало можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема, фінансові документи щодо перерахування кредитних коштів, виписку по особовому рахунку позичальниці, на підставі яких, суди як першої, так апеляційної інстанції мали б можливість перевірити доводи банку про розмір кредитної заборгованості. 
Проте під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження визначеного ним у позові розміру заборгованості.
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ банком, суд апеляційної інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та існуючої кредитної заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що навіть за відсутності підпису позичальника на Тарифах та Умовах і Правилах банк має право на стягнення фактично наданих коштів і відсотків за користування ними у розмірі облікової ставки НБУ, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, є безпідставними, оскільки, як уже зазначалося, позивач не надав належних доказів факту існування заявленої заборгованості у ОСОБА_1 ..
Враховуючи наведене, доводи апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -      
                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк`залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 року року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий:                                                             Судді: