28.07.25
22-ц/812/917/25
Провадження № 22-ц/812/917/25
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 липня 2025 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 945/2588/24
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 25 березня 2025 року під головуванням судді Павленко І.В., повне рішення складено цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», (далі - АТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що, що 15 квітня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підтвердивши своїм підписом, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає кредитний договір.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, що станом на 19 жовтня 2024 року складає 19 184 грн 28 коп., з яких 10 580 грн 51 коп. - заборгованість за кредитом, 8603 грн 77 коп. - заборгованість за процентами.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладання між Банком та  ОСОБА_1  кредитного договору на умовах, якими АТ «АКЦЕНТ-БАНК» обгрунтовує свої позовні вимоги.
В апеляційній скарзі АТ «АКЦЕНТ-БАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність узгодження з позичальником умов кредитування через відсутність підпису на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах - є помилковим, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. ОСОБА_1 користувалася кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, отже ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. На думку апелянта, навіть приймаючи до уваги позицію суду щодо непідписання відповідачем Тарифів та Умов і Правил, суд повинен був стягнути відсотки за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки НБУ відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Крім того, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту. Також апелянт вважає, що суд мав прийняти до уваги правову позицію Верховного Суду у постанові від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 265/7652/15-ц. Крім того, апелянт зазначав, що сумніви суду щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими, так як на підтвердження вірності розрахунку банк надавав банківську виписку.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15 квітня 2017 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі чого йому був відкритий картковий рахунок, видана платіжна картка № НОМЕР_1 , терміном дії до 09/2021, картка № НОМЕР_2 , терміном дії до 03/2021, а згодом: картка № НОМЕР_3 , терміном дії до 12/2024, картка № НОМЕР_4 , терміном дії до 12/2031, за допомогою яких він розпоряджався кредитними коштами.
В анкеті-заяві від 15 квітня 2017 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він згоден з цими умовами (а.с. 7).До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з посиланням на ресурс: розміщеного на сайті: https://a-bank.com.ua/terms (а.с. 19-25).
З довідки за встановленими лімітами за період з 15.04.2017 по 19.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 18.04.2017 року було встановлено кредитний ліміт 1200 грн, 07.08.2017 року - 1500 грн, 19.12.2017 року - 3000 грн, 27.03.2018 року - 6000 грн, 06.04.2018 - 11000 грн, 29.08.2023 року - 10580 грн 51 коп., 22.12.2023 року - 10600 грн. (а.с. 17).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 19 жовтня 2024 року складає 19 184 гривень 28 копійок, у тому числі: тіло кредиту - 10 580 гривень 51 копійка, відсотки за користування кредитом - 8 603 гривні 77 копійок.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом ; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку ; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 15 квітня 2017 року розмір процентної ставки не встановлено.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «УніверсальнаGOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «УніверсальнаGOLD» та Умови і правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «УніверсальнаGOLD» та Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 15 квітня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах та правилах надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 . 
Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» процентів за користування кредитом, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даних позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю в цій частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).
Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та зазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
З огляду на викладене, суд в цій частині вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК, якою закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів
Вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, розрахованих виходячи з рівня облікової ставки НБУ відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позивач не заявляв, висновків про безпроцентні умови кредитування ОСОБА_1 мотивувальна частина судового рішення не містить, а тому доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у задоволенні вимог про стягнення процентів є необґрунтованими.
Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів, оскільки дії відповідача з користування кредитними коштами, на думку Банку, свідчать про обізнаність та згоду ОСОБА_1 з умовами кредитування, зазначеними в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» і Тарифах по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD», доданих позивачем до позовної заяви, - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Не можуть бути враховані і посилання АТ «АКЦЕНТ БАНК» на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 265/7652/15ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 09 липня 2018 року № 202/19403/13ц, так як судові рішення у цих справах ухвалювались без врахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Між тим, у справі, що переглядається, з огляду на ієрархію судових рішень, застосуванню підлягають правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній постанові.
Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог Банку про стягнення тіла кредиту. 
Як вбачається з виписки з особового рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, заборгованість за тілом кредиту складає 10580 грн 51 коп. (а.с. 4-6, 8-15).
Відповідачем існування заборгованості за тілом кредиту у зазначеному розмірі не спростовано.
Колегія суддів зауважує, що укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «АКЦЕНТ БАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З огляду на викладене, відповідно до ст. 526, 530, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ БАНК» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 580 грн 51 коп.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги (55,15%) з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ БАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях пропорційно до задоволених вимог в загальному розмірі 3673грн 90 коп. (1669грн 95 коп. +2003 грн 95 коп.).
Керуючись статтями 367, 374,375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2017 року в розмірі 10580 грн 51 коп. (десять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень п`ятдесят одна копійка).
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (ЄДРПОУ 14360080) відшкодування судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги в розмірі 3 673 грн 90 коп. (три тисячі шістсот сімдесят три гривні дев`яносто копійок) 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 30 липня 2025 року.