УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 376/1992/15-к
провадження № 51-3026 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
встановила:
Вироком Сквирського районного суду Київської області від 18 березня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 122 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки. 
За вимогами ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 задоволено частково, вирок Сквирського районного суду Київської області від 18 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 ставить питання про перегляд ухвали апеляційного суду у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. 
Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З долученої до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року вбачається, що вирок Сквирського районного суду Київської області від 18 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Отже, зазначена ухвала суду апеляційної інстанції не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 424 КПК не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_9                              ОСОБА_10                                  ОСОБА_3