ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 295/8823/23
провадження № 51-263км25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянула в судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в  інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 1 травня 2024 року й ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нова Борова Володарсько-Волинського району Житомирської області, який зареєстрований у цьому АДРЕСА_1 і проживає в  АДРЕСА_2 ,
та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, який зареєстрований і проживає в цьому АДРЕСА_3 ,
засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 і  ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28 і ч. 2 ст. 204 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені фактичні обставини
За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 1 травня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року було засуджено: 
ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 28 і ч. 1 ст. 204 КК до покарання у виді штрафу в  розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 170 000 грн) із конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів; за  ч. 3 ст. 28 і ч. 2 ст. 204 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу - штрафу в  розмірі 18 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 306 000 грн) із конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено захід примусу - штраф у розмірі 18 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 306 000 грн) із конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення;
ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 28 і ч. 1 ст. 204 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 8 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 136 000 грн) із конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів; за ч. 3 ст. 28 і ч. 2 ст. 204 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу - штрафу в розмірі 15 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 255 000 грн) із  конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено захід примусу - штраф у розмірі 15 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 255 000 грн) із конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у  кримінальному провадженні. Серед іншого конфісковано в доход держави: 24 530 дол. США, 1 000 євро, 30 000 грн, вилучених за місцем проживання ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ); 16 125 дол. США, 330 євро, 1 382 000 грн, вилучених за місцем проживання ОСОБА_9 ( АДРЕСА_4 ).
Цим вироком також було засуджено ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , касаційний розгляд стосовно яких не здійснюється.
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні за обставин, викладених у вироку, кримінальних правопорушень у сфері господарської діяльності. 
Як установив суд, після запровадження з 1 січня 2022 року акцизного податку на рідини, що використовуються в електронних сигаретах, ОСОБА_7 з метою отримання неконтрольованого державою доходу організував злочинну групу, до якої залучив ОСОБА_9 та засуджених ОСОБА_10 й ОСОБА_11 . Указана організована група в період з початку 2022 року до 9 березня 2023 року на території м. Житомира незаконно придбавала, зберігала, транспортувала з  метою збуту, збувала через вебсайт з допомогою поштового сервісу підакцизні товари - рідини, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну, а також незаконно виготовляла ці підакцизні товари, котрі було вилучено під час обшуку 9 березня 2023 року в орендованих нежитлових приміщеннях у м. Житомирі. 
Судовий розгляд справи здійснювався за правилами ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційних скаргах, поданих в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_6 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, змінити вирок та ухвалу в частині застосування спеціальної конфіскації і повернути вилучені за місцем проживання засуджених кошти їхнім власникам (володільцям). Суть доводів скаржника зводиться до того, що вказані кошти не мають відношення до протиправної діяльності, належать дружині ОСОБА_12 та співмешканці ОСОБА_9 , а тому згідно з ч. 6 ст. 962 КК підлягають поверненню останнім. На думку захисника, суди попередніх інстанцій не зважили на докази, які підтверджують походження коштів, унаслідок чого неправомірно конфіскували їх у власність держави. 
На касаційні скарги прокурор ОСОБА_13 , котрий брав участь у суді першої інстанції, подав заперечення, в яких із наведенням аргументів наполягає на законності оспорюваних рішень. 
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про  дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення не  надходило. Захисник ОСОБА_6 повідомив, що не бажає брати участі в  розгляді справи в порядку касаційної процедури.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції (далі - Суд) прокурор заперечив обґрунтованість касаційних вимог сторони захисту.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, викладені в касаційних скаргах та запереченнях на них, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК Суд перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, здійснюючи перегляд у межах касаційної скарги. 
У поданих скаргах не оспорюються доведеність винуватості засуджених у  вчиненні кримінальних правопорушень, правильність юридичної оцінки обставин та справедливість призначеного покарання. Тож у вказаній частині оскаржені рішення не перевіряються.
Доводи захисника про неправомірне застосування інституту спеціальної конфіскації, необхідність повернення вилучених за місцем проживання засуджених коштів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не можна визнати слушними.
Метою спеціальної конфіскації є припинення використання грошей та іншого майна, набутих унаслідок злочинної або іншої протиправної діяльності як цілі або засобу подібної діяльності. Ухвалене судом на підставі законодавчих приписів рішення про застосування цього заходу впливу є юридичним актом індивідуальної дії, що встановлює факт незаконності та недобросовісності набуття певною особою конкретного майна і спростовує презумпцію правомірності набуття права власності, встановлену в ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України (рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
За правилами статей 961, 962 КК у разі вчинення умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а  так само передбаченого ч.1 ст. 204 КК, гроші або доходи, одержані внаслідок протиправної діяльності, примусово безоплатно вилучаються у власність держави на підставі обвинувального вироку суду. Аналогічні положення розміщено в п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК.
 
У цій справі, як убачається з її матеріалів, ухвалюючи обвинувальний вирок і  вирішуючи питання щодо долі речових доказів суд не порушив окреслених законодавчих приписів. 
Під час судового розгляду засуджені визнали свою провину, добровільно погодились із скороченою процедурою розгляду й не заперечували фактичних обставин кримінального провадження. При цьому ОСОБА_7 підтвердив, що фінансові потоки, пов`язані з інкримінованими злочинами, йшли через нього, він отримував доход саме від незаконної господарської діяльності, а кошти зберігав удома. ОСОБА_9 теж зазначив, що закуповував усі інгредієнти для незаконного виготовлення підакцизних товарів й отримував оплату за свою діяльність. Ураховуючи вчинення засудженими впродовж тривалого часу незаконної господарської діяльності, неоподатковані прибутки від якої були єдиним джерелом їхніх доходів, суд правильно вирішив, що вилучені з місць проживання винуватців кошти набуті від такої діяльності, отже, підпадають під ознаки п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК і підлягають конфіскації у власність держави.
Разом із тим не залишились без оцінки суду твердження сторони захисту про належність згаданих коштів дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_14 та співмешканці ОСОБА_9 - ОСОБА_15 . Спростовуючи їх, суд указав на відсутність доказів, які би доводили, що вилучені й арештовані гроші є  спільною сумісною власністю.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи наведений висновок суду не викликає сумнівів, адже в матеріалах провадження немає достатніх даних, які би безспірно свідчили про протилежне. Усупереч посиланням скаржника відомості, відображені в копії свідоцтва про шлюб, довідці про склад сім`ї ОСОБА_16 , копії договору найму житла від 1 грудня 2022 року, документах про доходи, заяві про видачу готівки третій особі ( ОСОБА_17 ) самі собою не свідчать про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є власниками конфіскованих коштів. Аргумент захисника про вилучення в ході обшуку грошей із  жіночої сумки також є неспроможним, оскільки протокол цієї процесуальної дії в справі відсутній, безпосередньо не досліджувався судом, а відповідного клопотання сторони не заявляли. 
Таким чином, ураховуючи імперативність приписів п. 1 ч. 1 ст. 962 КК, п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК рішення суду про застосування інституту спеціальної конфіскації  правомірне і в цій частині ухвалений обвинувальний вирок відповідає статтям 370, 374 вказаного Кодексу. 
Крім того, подібні за змістом доводи захисника ОСОБА_6 про необхідність повернення оспорюваних коштів, одноосібними власниками яких він вважав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , були предметом ревізії суду апеляційної інстанції. Переглядаючи вирок, цей суд у змагальній процедурі ретельно перевірив усі доводи скаржника й умотивовано з наведенням положень закону, якими він керувався, залишив апеляційні скарги без задоволення. 
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає ст. 419 КПК.
Окремо слід зауважити, що адвокат ОСОБА_6 , здійснюючи захист засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і подавши в їхніх інтересах касаційні скарги, по суті порушив питання про зміну судових рішень на користь інших осіб, котрі не скористалися гарантіями ч. 2 ст. 24 КПК на перегляд вироку й ухвали за  своїми скаргами як осіб, інтересів яких стосуються судові рішення.
У контексті викладеного колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни вироку й ухвали з мотивів, зазначених у касаційних скаргах.
Істотного порушення норм права судами попередніх інстанцій у ході касаційного розгляду не встановлено.
Тому подані скарги не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 1 травня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3