Справа №591/11274/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сібільов О.В.	
Номер провадження 33/816/65/25 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/11274/23 за апеляційною скаргою захисника САФРОНОВА М. А. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2024, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник САФРОНОВ М. А. просить скасувати  постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки поліцейськими і працівниками закладу охорони здоров`я грубо порушена процедура огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 , причиною зупинки т/з під керуванням ОСОБА_2 стало порушення ПДР, але останній за це порушення притягнутий не був, зупинка т/з була безпідставною, поліцейські порушили право ОСОБА_2 на захист. Крім того, поліцейські не роз`яснили порядок застосування спеціального технічного засобу, сертифікат відповідності не надали, біологічне середовище в закладі охорони здоров`я в порушення вимог Інструкції відбиралось лише в одну ємність, лабораторні дослідження не проводились, а відразу був виданий медичний висновок про перебування у стані алкогольного сп`яніння. Ставить під сумнів справність приладу, яким проводився огляд ОСОБА_2 в медичному закладі. Також просить закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2024 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 23.11.2023 о 22:52 в м. Суми по вул. Героїв Крут поблизу будинку № 8 керував т/з Mitsubishi Lancer, н. з. НОМЕР_1 в  стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки т/з із застосуванням технічних засобів відеозапису за допомогою приладу газоаналізатор алкотест Drager показник 1,31 проміле, будучи не згодним з результатом пройшов відповідний огляд в закладі охорони здоров`я, де згідно висновку КНП СОР ОКМЦСНЗ № 1727 від 23.11.2023 встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР.
Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, учасники провадження в справі про адміністративне правопорушення в судове засідання не з`явились, від захисника Сафронова М. А. надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність та у відсутність ОСОБА_2 , а від ОСОБА_2 будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить положенням ст. 268, 271 і 294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 618687 від 23.11.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:
- роздруківкою результатів тестування «Alcotest 6820 Drager», згідно якого показник алкоголю у ОСОБА_2 становив 1,31 проміле;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у водія ОСОБА_2 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, результат огляду – 1,31 проміле. ОСОБА_2 з результатом огляду не погодився, що підтверджується його особистим підписом; 
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП СОР ОКМЦСНЗ від 23.11.2023, згідно якого водій ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Від підпису висновку і отримання висновку ОСОБА_2 відмовився;
- відеозаписами подій з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини зупинки т/з під керуванням водія ОСОБА_2 , встановлення поліцейськими його особи, виявлення поліцейськими під час спілкування з водієм ознак алкогольного сп`яніння, проходження ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння місці зупинки т/з за допомогою Alcotest 6820 Drager і його незгода з результатом огляду, бажання пройти відповідний огляд на стан сп`янінням в закладі охорони здоров`я. Крім того, на відеозаписах зафіксований огляд ОСОБА_2 в закладі охорони здоров`я і результат такого огляду – перебування його у стані алкогольного сп`янінням, а також складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ознайомлення останнього з його змістом.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі поліцейського та у постанові судді присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Питання встановлення первинних ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського відповідно розділу І вказаної вище Інструкції.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Необхідно зауважити, що відеозаписи подій наведеного вище правопорушення є об`єктивними доказами у справі і не залежать від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою певних подій, а засвідчують, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських щодо забезпечення проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я.
Із самих відеозаписів є очевидним, що вони здійснювалися поліцейськими, які оформлювали матеріали справи про адміністративне правопорушення, а той факт, що зафіксовані на них події за участю ОСОБА_2 мали місце та стосуються саме цієї справи, ніким не оспорюється, тому керування ним т/з у стані алкогольного сп`яніння в порушення імперативних вимог ПДР цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейськими при складанні цього протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_2 як учасника дорожнього руху. При цьому вказаний протокол містять всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) –керування т/з особою в стані алкогольного сп`яніння, конкретний пункт ПДР – 2.9а і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги у цій частині не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення поліцейськими і працівниками закладу охорони здоров`я процедури огляду ОСОБА_2 на стан сп`янінням, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим доказам, наведеним вище, а також вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.
Так, стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 був підтверджений висновком лікаря КНП СОР «ОКМЦСНЗ» від 23.11.2023, складеним на підставі акту медичного огляду № 1727 від 23.11.2023.
Згідно відеозаписів лікар провів візуальний огляд ОСОБА_2 , перевірив його рухову сферу, опитав останнього (водій пояснив, що дійсно вживав спиртне), провів огляд за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, результат якого показав: 1) 1,84 проміле; 2) 1,62 проміле. Потім ОСОБА_2 здав біологічне середовище. В подальшому лікарем був наданий висновок щодо перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене п. 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», але ОСОБА_2 не скористався таким своїм правом, висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з підстав його неповноти або неправильності не оскаржував, як і не оскаржував дії працівників закладу охорони здоров`я, а також не ставив питання про повторне дослідження біосередовища у передбачений законом спосіб (забезпечення закладом охорони здоров`я повторного дослідження біосередовище за визначеною процедурою протягом 90 днів).
В межах даної справи апеляційний суд позбавлений можливості надавати будь-яку оцінку кваліфікації, компетенції й фаховій відповідності працівникам закладу охорони здоров`я вимогам професійних стандартів, оскільки відповідність таким вимогам зас-відчують певні документи (диплом державного зразка про медичну освіту; сертифікат лікаря-спеціаліста, виданий вищим медичним навчальним закладом, закладом післядип-ломної освіти III-IV рівнів акредитації; посвідчення про присвоєння (підтверд¬ження) відповідної кваліфікаційної категорії за спеціальністю тощо), а рішення про надання права на професійну діяльність в Україні таким особам ухвалює МОЗ, внаслідок чого доводи апеляційної скарги і в цій частині не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають. При цьому порушень з боку лікаря положень «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» апеляційним судом не виявлено, оскільки метою лабораторного дослідження згідно п. 7, 8, 14 розділу III «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, а відібрання біологічних зразків при огляді є обов`язковим тільки при підозрі водія у перебуванні в стані наркотичного сп`яніння чи під дією психотропних речовин, а також якщо водій внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.
Вищенаведене підтверджує не лише факт керування водієм ОСОБА_2 т/з у стані алкогольного сп`яніння, а й дотримання поліцейськими та працівниками закладу охорони здоров`я самої процедури відповідного огляду, що повністю відповідає імперативним вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.9а ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).
Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у справі документів щодо відповідності технічних засобів, якими проводився огляд ОСОБА_2 , вимогам законодавства, оскільки сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювання техніки відповідно п. 5 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» надається на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, але з такою вимогою водій не звертався, у тому числі і під час судового розгляду справи.
Крім того, необхідно зауважити, що відповідно ЗУ «Про дорожній рух» Правила дорожнього руху України встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.1, 1.3), а на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 ПДР), тому застосування уповноваженими на те посадовими особами Національної поліції заходів адміністративного впливу щодо зупинки т/з під керуванням ОСОБА_2 провадилось в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП). Тобто, правомірність дій поліцейських щодо зупинки т/з в усякому разі не знаходилась у причинному зв`язку з безальтернативним обов`язком водія т/з при наявності ознак сп`яніння пройти на вимогу поліцейського відповідний огляд з метою встановлення стану такого сп`яніння у передбачений законом спосіб, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з приводу безпідставності зупинки т/з задоволенню не підлягають.
Не було установлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про упередженість поліцейських, застосування до ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших протиправних дій, пов`язаних із складанням протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, тому вимоги поліцейського до ОСОБА_2 як до водія т/з пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідає легітимній меті та завданням КУпАП, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Як убачається з матеріалів справи, т/з під керуванням ОСОБА_2 був зупинений через відсутність освітлення номерного знаку на т/з, про що останній і був повідомлений поліцейським згідно вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», а не притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за це порушення ПДР не свідчить про відсутність у його діях складу іншого правопорушення і не відноситься до компетенції апеляційного суду.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП), тому послідовність викладення в диспозиціях наведених вище правових норм завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей чи допущення недоліків при складанні протоколу про адміністративні правопорушення (інших процесуальних документів), суддя повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень і недоліків на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні порушення/недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Здійснене апеляційним судом дослідження зазначених вище доказів у їх сукупності дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_2 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, так як будь-який обґрунтований сумнів у справі був спростований фактами, встановленими на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів в судовому засіданні.
Що стосується доводів захисника про закриття провадження у справі через сплив строку накладення адміністративного стягнення, то апеляційний суд вважає його необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам КУпАП.
Зокрема, згідно ч. 6 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом 1 року з дня його вчинення, а згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
З аналізу правових норм убачається, що закриття провадження на підставі ч. 6 ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: 1) вчинення особою адміністративного правопорушення; 2) сплив встановленого законом річного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення і закінчується накладенням передбаченого санкцією цього правопорушення стягнення.
Під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку).
Законодавець розглядає встановлений річний строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. При визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб`єктивного – з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу. Для обчислення встановленого законом строку для накладення стягнення та закриття провадження в справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення правопорушення – протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Таким чином, закриття провадження у справі за п. 7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки правопорушення. Наявність можливого правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі з цих підстав.
Як убачається з матеріалів справи, правопорушення було вчинене ОСОБА_2 23.11.2023 о 22:52, а стягнення за його вчинення було накладене суддею суду першої інстанції 26.02.2024, тобто в межах річного строку, передбаченого ч. 6 ст. 38 КУпАП. 
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2024 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника САФРОНОВА М. А. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов