ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року
м. Київ
справа № 336/5089/20
провадження № 51-721 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                                    ОСОБА_5 ,
потерпілої                                         ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                   ОСОБА_7 ,
засудженої                                 ОСОБА_8 ,
представника потерпілої
адвоката                                           ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року та вирок Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020080050002098, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки 
м. Запоріжжя, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: 
АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: 
АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк на 1 рік.
На підставі ст. 79 КК України, ухвалено звільнити від відбування покарання, якщо обвинувачена протягом іспитового строку тривалістю в три роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на неї в силу ст. 76 цього Кодексу обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід до ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не застосовувати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на її користь 400 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вимоги про відшкодування майнової шкоди та витрат з отримання правової допомоги залишено без задоволення.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
Запорізький апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційні скарги представників потерпілих та прокурора, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок від 27 січня 2025 року, яким призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
У решті вирок залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 17 год 30 хв., на автомобілі «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вул. Магістральній зі сторони 
вул. Іванова в напрямку автодороги Харків-Сімферополь в м. Запоріжжі, де в той час в попутному напрямку попереду її автомобіля здійснював рух мотоцикл «Suzuki GSX600F», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 з пасажиром ОСОБА_13 .
Біля будинку № 84 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі ОСОБА_8 , в порушення вимог пунктів 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), здійснюючи рух з перевищенням дозволеної швидкості, яка становила не менше 100 км/год, змінила напрямок руху автомобіля ліворуч, виїхала на зустрічну смугу руху та почала виконувати маневр обгону мотоциклу «Suzuki GSX600F» під керуванням ОСОБА_10 , який почав змінювати напрямок руху мотоцикла ліворуч з метою виконання маневру лівого повороту.
Продовжуючи виконання маневру обгону з порушенням вимог правил безпеки руху про обмеження швидкості руху транспортних засобів в населених пунктах, ОСОБА_8 допустила зіткнення передньою правою частиною автомобіля з лівою бічною частиною вказаного мотоцикла, у зв`язку із чим відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій вказаного мотоцикла ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та легкі тілесні ушкодження,а його пасажир потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці дорожньо-транспортної події.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК  України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримати. Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що органом досудового розслідування та експертною установою не дотримано вимог законодавства при призначенні та проведенні експертиз, що є підставою для визнання висновків судово-фототехнічної експертизи № 25-86 від 31.07.2020 та відповідно інженерно- транспортної експертизи № 9-703 від 28.08.2020 недопустимими доказами.
Крім того, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, суд не з?ясував змісту інкримінованих ОСОБА_8 конкретних порушень ПДР, зокрема, швидкісного режиму, та безпідставно, незважаючи на недопустимість вищевказаних висновків експертиз, взяв до уваги дані, що в них містяться. При цьому поверхнево відповів на доводи захисту в цій частині, а також послався на показання свідків, які, на думку суду, надавали покази щодо перевищення ОСОБА_8 швидкості.
Також, під час апеляційного розгляду без ретельної перевірки залишилося питання, чи дотримався місцевий суд вимог ст. 91 КПК України щодо обставин, які належать до предмету доказування, з огляду на особливості правозастосування ст. 286 КК України. Замість цього апеляційний суд фактично обмежився згодою з наведеними експертними дослідженнями, не проаналізувавши їх на предмет достовірності.
До того ж, вказаний суд, в порушення вимог статей 23, 365-370 КПК України, безпосередньо не дослідив докази у кримінальному провадженні, але надав їм іншу оцінку.
Так, суд апеляційної інстанції дійшов безпідставних висновків, що: встановлення швидкості здійснювалося на підставі комплексного дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема, завдяки відбиткам руху іншого транспортного засобу (постраждалого) чи частково зафіксованим допоміжним елементам; той факт, що автомобіль «Honda Accord» не відобразився повністю на якомусь певному відеозаписі, не виключає можливості відтворення його траєкторії та швидкості на основі ознак і місцевої прив`язки з використанням науково обґрунтованих методів аналізу відео- та фотоматеріалів; відсутність чіткого зображення автомобіля на певному відеозаписі не є беззаперечним доказом неможливості встановлення його швидкості та, відповідно, не спростовує належності й допустимості висновків експертів. 
Не погоджуючись із касаційною скаргою прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області, прокурор Запорізької обласної прокуратури, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, та представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подали заперечення, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просять оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_7 та засуджена ОСОБА_8 касаційну скаргу підтримали.
Прокурор, потерпіла ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_9  просили оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст встановлених обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 , зважаючи на заперечення останньою своєї вини, суд першої інстанції зробив на підставі ретельного аналізу й оцінки досліджених доказів, зокрема, показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; протоколу огляду місця ДТП від 27.06.2020 зі схемою та фототаблицею; висновку експерта № 2700 від 10.07.2020, яким встановлено характер та механізм спричинених потерпілій ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до її смерті; висновку судово-медичної експертизи № 818 від 16.07.2020, згідно якого потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості; протоколу огляду від 30.06.2020, яким зафіксовано огляд оптичного носія DVD-R «ESPERANZA» із відеозаписами камер відеоспостереження КП «НВК «Іскра»; висновків судової інженерно-транспортної експертиз № 9-578 від 30.07.2020, 
№ 9-580 від 27.07.2020 та № 9-579 від 24.07.2020; висновку судової фототехнічної експертизи № 25-86 від 31.07.2020; протоколу огляду оптичного носія DVD-R «ESPERANZA, наданого ОСОБА_17 ; додаткового огляду місця ДТП (протокол від 04.07.2020); висновків інженерно-транспортної експертизи 
№ 9-589 від 29.07.2020 та № 9-703 від 28.08.2020; протоколу огляду від 07.07.2020, яким оглянуто оптичний носій DVD-R «ESPERANZA» із додатковими відеозаписами камер спостереження КП «НВК «Іскра».
Вказаний висновок місцевого суду був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є обґрунтованим, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, 
доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, 
і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В рішеннях судів попередніх інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що поза розумним сумнівом винуватість     ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України доведена допустимими й достатніми доказами.
При цьому місцевий суд дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Виконуючи законодавчі приписи, судом досліджено докази сторони захисту щодо відсутності вини ОСОБА_8 , та наведені відповідні мотиви для їх спростування, зокрема, суд послався на результати інженерно-транспортних експертиз, висновки фототехнічного дослідження та відеозаписи з камер спостереження, відповідно до яких в момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 рухалась із суттєвим перевищенням максимально дозволеної швидкості у межах населеного пункту (понад 100 км/год), чим створила небезпечну ситуацію на дорозі та обмежила можливість уникнення зіткнення.
Також, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили значну швидкість руху автомобіля «Honda Accord» перед зіткненням. Разом з цим, за висновками експертних досліджень, перевищення швидкості руху водієм ОСОБА_8 з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_8 при  умові руху в межах населеного пункту з дозволеною швидкістю мала технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до місця зіткнення.
Крім того, як встановлено апеляційним судом, матеріалами справи не підтверджено наявність будь-яких технічних несправностей, які могли б виправдати дії водія або сприяти неконтрольованому руху автомобіля, а зміна напрямку руху мотоцикла, про яку зазначала обвинувачена, не спростовує того факту, що остання порушила вимоги безпеки дорожнього руху та через це не змогла уникнути зіткнення, в результаті якого настали тяжкі наслідки, - смерть пасажирки мотоцикла та заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості водієві мотоцикла.
Апеляційний суд, розглянувши доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам касаційної скарги, обґрунтовано визнав безпідставними твердження, що висновок експертизи від 28.08.2020 року ґрунтується на недостовірних вихідних даних, оскільки експерт, що здійснював фототехнічне дослідження (висновок від 31.07.2020), нібито не мав реальних відомостей про швидкість руху автомобіля «Honda Accord».
Так, згідно з матеріалами кримінального провадження, фототехнічна експертиза № 25-86 від 31.07.2020 була призначена з метою встановлення можливості та технічних параметрів вимірювання швидкості автомобіля за наявними в матеріалах кримінального провадження відеозаписами, із використанням сталих орієнтирів на місці події (дорожня розмітка, відстані між об`єктами, геолокаційні координати тощо) (т. 2 а. п. 85-97).
У ході її проведення експерт отримував вихідні дані не лише із постанови слідчого про проведення експертизи, а й зі схем та додаткових матеріалів з місця ДТП, розміщення камер відеоспостереження, їх технічних характеристик та іншої інформації, отриманої відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Експерт, обґрунтовуючи свої висновки, послався на фото-, відео- та просторові дані, які дозволили визначити швидкість транспортного засобу обвинуваченої в момент вчинення ДТП, яка знаходилася в інтервалі від 100,32 км/год до 104,1 км/год.
Також, експерти у висновках інженерно-транспортних експертиз № 9-589 від 29.07.2020 та № 9-703 від 28.08.2020 зазначили, що дії водія ОСОБА_8 під час події дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам п.12.4, 12.9 «б» ПДР та перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП.
За висновками експертиз, визначення швидкості здійснювалося на підставі комплексного дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема, завдяки відбиткам руху іншого транспортного засобу (постраждалого) чи частково зафіксованим допоміжним елементам. При цьому зазначено, що не відображення автомобіля «Honda Accord» повністю на якомусь певному відеозаписі, не виключає можливості відтворення його траєкторії та швидкості з урахуванням сталих об`єктів на відеозаписі «Диск светлофор. Avi», габаритних розмірів і технічних характеристик транспортного  засобу, при використанні науково обґрунтованих методів аналізу відео- та фотоматеріалів. Так, у висновку фототехнічної експертизи чітко описано, яким чином фахівцем було визначено межі можливої швидкості транспорту, та підтверджено належність і допустимість використання вказаних вихідних даних.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відсутність зображення автомобіля «Honda Accord» на певному відеозаписі не є беззаперечним доказом неможливості встановлення його швидкості та, відповідно, не спростовує належності й допустимості вказаних висновків експертів.
При цьому судом апеляційної інстанції слушно зазначено, що експертизи були проведені спеціалізованою установою, яка має право на здійснення такої діяльності, а експерти попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції за матеріалами кримінального провадження не встановлено порушень процесуального порядку при збиранні наведених у вироку доказів та з урахуванням положень статей 85, 86, 87 КПК України судами правильно вирішено питання про їх належність та допустимість.
Дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суди дійшли належного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.
Згідно усталеної практики Верховного Суду, безпосередність дослідження доказів означає вимогу закону про дослідження судом усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Вказаних вимог судом апеляційної інстанції дотримано у повному обсязі.
Разом з цим, зазначення у вироку апеляційним судом змісту висновків експертиз, при спростуванні доводів апеляційної скарги сторони захисту, на думку колегії суддів не свідчить про встановлення інших обставин чи переоцінку доказів, а лише підтверджує, що вказаний суд погодився з оцінкою доказів судом, тобто в ході апеляційного перегляду не допущено порушення положень ч. 4 ст. 95 та ч. 3 ст. 404 КПК України щодо необхідності безпосереднього дослідження доказів.
З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає, що вироки судів попередніх інстанцій є належно вмотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 420 КПК України, серед іншого, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи судові рішення.
На думку колегії суддів, призначене  ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення й попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої, тому касаційну скаргу сторони захисту необхідно залишити без задоволення, а постановлені щодо ОСОБА_8 судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року та вирок Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в її інтересах - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                      ОСОБА_3