ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9708/24	Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/418/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря - Дідух М.Є. 
та представника відповідача — адвоката Семененко С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9708/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семененко Сергій Михайлович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 28 січня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:
у квітні 2024 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись у суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та усунення від права на спадкування.
В обґрунтування вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому в них народилась дочка ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після смерті якого спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини прийняли ОСОБА_2 та син спадкодавця від першого шлюбу ОСОБА_1 . Також вказують на те, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його донька ОСОБА_3 як така, що постійно проживала із ним на час смерті, за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки на момент смерті померлий ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права після смерті батька, оскільки факт її спільного проживання із ОСОБА_2 не підтверджується реєстрацією місця проживання.
Крім того, вважають, що ОСОБА_1 підлягає усуненню від права на спадкування, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 в силу тяжкої хвороби перебував в безпорадному стані та потребував допомоги від ОСОБА_1 , проте останній ухилився від такої допомоги.
Посилаються на те, що з кінця 2020 року ОСОБА_2 хворів на онкологію та з того часу він потребував постійних обстежень, лабораторних досліджень, здачі аналізів та стаціонарних лікувань, оскільки його хвороба прогресувала та вимагала постійного лікування. ОСОБА_2 переніс дві операції на головному мозку, проходив курси хіміотерапії та реабілітації. Внаслідок хвороби, у нього було порушення функції ходи та самообслуговування, а також встановлено відсутність рухів правих кінцівок та неможливість самостійно ходити та стояти. В останні місяці свого життя ОСОБА_2 був прикутий до ліжка, перебував у памперсах та потребував постійного догляду через прогресування симптомів пухлини головного мозку.
З огляду на викладене, спадкодавець ОСОБА_2 потребував постійної допомоги від сина ОСОБА_1 , який в силу норм СК України був зобов`язаний піклуватись про батька та утримувати його.
ОСОБА_3 не могла піклуватись про батька ОСОБА_2 , оскільки є особою з інвалідністю 2-ої групи з дитинства, у зв`язку із чим сама фактично потребує утримання та допомоги, реабілітації та лікування. На час хвороби ОСОБА_2 вона навчалась та працювати не могла в силу проблем із здоров`ям та навчанням.
Також вказали, що ОСОБА_2 , була дружиною померлого ОСОБА_2 та єдиним годувальником в сім`ї з 4 осіб, двоє з яких особи з інвалідністю 2-ої групи, а відтак здійснювати догляд за чоловіком ОСОБА_2 не могла, оскільки працювала повний день. Єдиною особою, яка здійснювала догляд за батьком ОСОБА_2 є інший син спадкодавця ОСОБА_3 , 2001 року народження. Останній звертався до відповідача ОСОБА_1 з проханням приїхати до батька та здійснювати за ним догляд по черзі, однак він відмовився, повністю ігноруючи батька. 
На підставі викладеного, просять суд: встановити факт простійного проживання ОСОБА_3 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем її батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє адвокат Чудопалов Юрій Юрійович до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем та усунення від права на спадкування - задоволено частково.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко С.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що оскаржуване рішення в цій частині є незаконним та ухваленим з невідповідністю висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права.
Вказує на те, що суд помилково прийшов до висновку про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини 30.03.2022 та залишив поза увагою те, що спадкодавець ОСОБА_2 на момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою АДРЕСА_2 , де і був зареєстрований, а ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .
Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази які б підтверджували факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем, а встановлення даного факту лише показаннями свідків за відсутності письмових та інших належних доказів не може бути підставою для визнання спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Окрім того, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовною вимогою ОСОБА_3 було встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із батьком за адресою АДРЕСА_1 , а суд у рішенні, ще додав дату — 30.03.2022 року та без зазначення адреси проживання, що є порушенням вимог Закону.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не поступав.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Семененко С.М. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправленнь за штрих кодами 0601141455285, 0601141452111.
Представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Чудопалов Ю.Ю. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.
       Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Тернопільська районна державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету
       Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Згідно з п. 1.п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку та день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
       У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.01.2025 лише в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, а саме 30.03.2022, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом – не перевіряється.
       Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 07.02.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_6 .
08.08.1999 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Хмелівській сільській раді Теребовлянського ЗАГСу, про що складено актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_2 , виданого 08.08.1999.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 18.11.1999.
Із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 437011 від 01.12.2021 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено другу групу інвалідності, з дитинства терміном до 01.12.2023.
Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 2989 від 15.03.2021, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у інсультному відділенні КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у період з 12.03.2021 по 15.03.2021, з діагнозом: вогнищевий процес лівої півкулі головного мозку.
Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 211202 від 01.04.2021, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут нейрохірургії імені А.П. Ромоданова НАМН України» у період з 16.03.2021 по 01.04.2021, з діагнозом: внутрішньомозкова пухлина (гліобластома WHO 9441/3 Gr IV) лівої задньолобово-тім?яної ділянки головного мозку в проекції поясної звивини. Симптоматична епілепсія.
Відповідно до довідки № 3823/21 від 18.08.2021, виданої ДУ «Інститут нейрохірургії імені А.П. Ромоданова НАМН України», ОСОБА_4 встановлено діагноз мультифокальний ріст гліобластоми у лівий таламус. Стан після операції (від 18.03.2021)
Як вбачається із виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 20060 від 21.10.2021, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні № 2 КНП «КМК ЛШМД» у період з 13.10.2021 по 21.10.2021, з діагнозом: Prolongatio morbi. Пухлина тім?яно-потиличної долі головного мозку зліва. Стан після комбінованого лікування (хірургічне втручання (ігз: гліобластома GIV), променева терапія та хіміотерапія 03.2021). Геміпарез справа.
Згідно із витягом із з медичної картки стаціонарного хворого № 12739 від 19.11.2021, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у період з 09.11.2021 по 19.11.2021, з діагнозом: Пухлина тім?яно-потиличної долі головного мозку зліва. (Гліобластома. Стан після комбінованого лікування (хірургічне втручання (18.03.21, 15.10.21). Промепева теранія та хіміотерація 03.21) з наявністю глибокого центрального правобічного теміпарезу, правобічної гемігінестезії, з порушенням функції ходи та самообслуговування, потребує сторонньої допомоги.
Як слідує із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 432271 від 15.07.2021, ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності, внаслідок загального захворювання терміном до 01.07.2023.
ОСОБА_4 отримував пенсію по інвалідності 2-ої групи, внаслідок загального захворювання, що вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 виданим 18.08.2021 Пенсійним фондом України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у с. Хмелівка Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданим 01.04.2022 Виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.
Відповідно до довідки № 14/04/23-1 від 14.04.2023, виданої ОСББ «Тернопіль – Злуки -53», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована з 08.07.2009 по даний час за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею зареєстрована донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чоловік – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав без реєстрації згідно акту № 4 від 14.04.2023, за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 342/2022. заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину після смерті останнього прийняли дружина померлого – ОСОБА_2 та син померлого – ОСОБА_1 , шляхом подання відповідних заяв до Тернопільської районної державної нотаріальної контори.
Згідно із заяви ОСОБА_8 № 717 від 17.08.2022, поданої до Тернопільської районної державної нотаріальної контори останній відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. № 505/02-31 від 24.07.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з неподанням спадкоємцем документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.01.2024 у справі № 607/14102/23, яке набрало законної сили 06.06.2024, за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано: право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 18,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 1,0 га, кадастровий номер 6125089200:01:001:0728, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.04.2024 у справі № 606/9/24, яке набрало законної сили 31.05.2024, за ОСОБА_1 визнано право власності на частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Листом Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 2325/02-14 від 20.11.2023, ОСОБА_3 на її усне звернення відносно спадкування майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 повідомлено, що Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 342/2022 та долучено відповідні заяви від спадкоємців. Згідно довідки, виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 12.08.2022 за № 134, ОСОБА_3 не була зареєстрована на день смерті разом з померлою особою, відтак вважається такою, що спадщину не прийняла. Для продовження строку для прийняття спадщини рекомендовано звернутися до суду.
Як вбачається із довідок №13, №14 від 17.06.2024, виданих Централізованою бухгалтерією Дошкільних навчальних закладів Комунальної власності Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 за основним місце роботи – кухар нарахована заробітна плата: за період січень – грудень 2021 року у розмірі 70 621,35 грн в т.ч. оподаткована матеріальна допомога на оздоровлення – 2670 грн; за період січень – грудень 2022 року у розмірі 93 052,60 грн в т.ч. оподаткована матеріальна допомога на оздоровлення – 3000 грн.
Відповідно до паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_7 , виданого 11.03.2020 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ньому наявна відмітка про виїзд 10.09.2020 за територію України.
Згідно із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України № 19-60302/18/24-Вих від 03.09.2024, на ухвалу суду від 08.08.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювала наступні в`їзди-виїзди за кордон України: 07.10.2019 виїзд через пункт пропуску «Шегині»; 12.10.2019 в`їзд через пункт пропуску «Краківець»; 29.06.2020 виїзд через пункт пропуску «Косино»; 02.09.2020 в`їзд через пункт пропуску «Шегині»; 25.06.2022 виїзд через пункт пропуску «Угринів»; 03.09.2022 в`їзд через пункт пропуску «Рава – Руська»; 15.01.2023 виїзд через пункт пропуску «Краківець»; 12.11.2023 в`їзд через пункт пропуску «Грушів»; 24.11.2024 виїзд через пункт пропуску «Рава – Руська»; 06.07.2024 в`їзд через пункт пропуску «Шегині»; 24.072024 виїзд через пункт пропуску «Краківець». ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснив виїзд за кордон України 10.09.2020 через пункт пропуску «Лужанка». 
Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом письмових доказів і показів свідків, та взяв до уваги, що не встановлення вказаного факту, є перешкодою для оформлення позивачем ОСОБА_3 своїх спадкових прав після смерті батька, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, тому суд вважав, що позов у цій частині підлягає до задоволення.
       Проте, колегія суддів з такими висновками суду в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.
       Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
       Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
       Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
       Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
       Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
       Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
       Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.
       Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
       Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
       Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
       Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
       Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
       Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
       Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
       У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
       Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       У справі, що переглядається судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер у с. Хмелівка Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 01.04.2022 виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.
       Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 342/2022, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину після смерті останнього прийняли дружина померлого – ОСОБА_2 та син померлого – ОСОБА_1 , шляхом подання відповідних заяв до Тернопільської районної державної нотаріальної контори.
       Листом Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 2325/02-14 від 20.11.2023, ОСОБА_3 на її усне звернення відносно спадкування майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 повідомлено, що Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 342/2022 та долучено відповідні заяви від спадкоємців. Згідно довідки виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 12.08.2022 за № 134 ОСОБА_3 не була зареєстрована на день смерті разом з померлою особою, відтак вважається такою, що спадщину не прийняла. Для продовження строку для прийняття спадщини рекомендовано звернутися до суду.
       Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_3 просила встановити факт постійного її проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем — ОСОБА_2 . 
Колегія суддів вважає, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20, провадження № 8679 св 21.
Як вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження постійного проживання разом зі спадкоємцем на час його смерті позивачка ОСОБА_3 надала акт обстеження фактичного проживання (відсутності зареєстрованої особи) від 14 квітня 2023 (а.с.51), довідку № 14/04/23-1 від 14.04.2023, виданої ОСББ «Тернопіль – Злуки-53» (а.с.25), з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована з 08.07.2009 по даний час за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею зареєстрована донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чоловік – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав без реєстрації згідно акту № 4 від 14.04.2023, за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на довідку від 12.08.2022 за №134, видану виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с.68), з якої видно, що на день смерті ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_2 разом з сином — ОСОБА_3 . Крім того, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданим 01.04.2022 Виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що місце смерті ОСОБА_2 є с.Хмелівка, Тернопільська область.
       Також судом першої інстанції у судовому засіданні були допитані свідки, які дали суперечливі покази. 
       Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що його брат ОСОБА_2 проживав із сім`єю у м.Тернополі в однокімнатній квартирі.
       Допитані в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду вказали на те, що ОСОБА_2 з початку війни, тобто з лютого 2022 року, постійно проживав в с.Хмелівка, де і помер.
       Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 навчалася у м.Кременці і лише навідувалася до батька в с.Хмелівка, де він проживав на момент смерті.
       Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_18 не жила в с.Хмелівка постійно, але приїздила допомагати.
       Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції взяв до уваги пояснення свідків, незважаючи на те, що вони фактично суперечать один одному і достовірно не підтверджують факту постійного проживання спадкодавця ОСОБА_2 з позивачем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, який на момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою АДРЕСА_2 , де і був зареєстрований.
       Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
       За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
       Таким чином, оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що вона проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а наведені позивачем докази не дають підстав для такого висновку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_3 факту постійного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини. Саме по собі надання допомоги батьку, який за станом здоров`я потребував стороннього догляду та допомоги, не є безумовним підтвердженням факту постійного проживання позивачки із ОСОБА_2 однією сім`єю.
       При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважає, що показання свідків носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах. Показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання позивачки ОСОБА_3 з її батьком на час смерті батька. 
       Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного суду від 27 жовтня 2022 року в справі № 175/3348/21 (провадження № 61-7791св22).
       Акт обстеження фактичного проживання (відсутності зареєстрованої особи) від 14 квітня 2023 (а.с.51) та довідка № 14/04/23-1 від 14.04.2023, яка видана ОСББ «Тернопіль – Злуки-53» (а.с.25) не можуть бути належними та достовірними доказами щодо факту постійного проживання спадкодавця, оскільки вони суперечать свідоцтву про смерть, довідці від 12.08.2022 за №134, виданої виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с.68) та фактично показам свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_3 тверджень щодо її постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хмелівка, Тернопільського району Тернопільської області.
       На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, належної оцінки представленим доказам, у їх сукупності, не надав, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, відтак оскаржуване рішення в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, а саме 30.03.2022 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
       Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семененко Сергій Михайлович слід задовольнити, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року — скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
       Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення — скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, а відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір сплачений ОСОБА_19 у суді апеляційної інстанції у розмірі 1817,00 гривень слід компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 
       Керуючись ст. ст. 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Семененко Сергій Михайлович, задовольнити.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
       Судовий збір сплачений ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції у розмірі 1817 (одна тисяча вісімсот сімнадцять) гривень 00 копійок компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлено 30 червня 2025 року.

Головуюча                                                                                Н.М. Храпак

Судді:                                                                                О.З. Костів

                                                                                       М.В. Хома