ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1796/25 Справа № 212/9366/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 212/9366/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Остапенко В.О.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року, 
       
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 зкврнвся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» про захист прав споживачів.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» про зобов`язання ТОВ «Житлокомцентр» негайно видалити з усіх без винятку джерел та інформаційних ресурсів та знищити всю без винятку інформацію, персональні дані, у будь-яких трактуваннях та варіаціях, щодо ОСОБА_1 , про що скласти відповідний акт, направивши засвідчену копію останнього позивачу відмовлено в повному обсязі .
31 жовтня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача ТОВ «Житлокомцентр» – адвоката Зарівної С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що при поданні відзиву ТОВ «Житлокомцентр» було заявлено попередній розмір судових витрат на правничу/правову допомогу в розмірі 10 000 грн. З огляду на відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Житлокомцентр» про захист прав споживачів у повному обсязі, відсутності заперечень позивача щодо розміру адвокатських витрат заявлених у відзиві на позов, відповідно до норм ст.141 ЦПК України витрати позивача на професійну правничу/ правову допомогу в сумі 10 000 грн. покладаються на позивача. Крім того, саме через звернення до суду з позовом ОСОБА_1 у ТОВ «Житлокомцентр» виникла необхідність в отриманні правничої/правової допомоги у вказаній справі, отримання відповідачем правової допомоги повязано саме з розглядом даної справи, а тому відшкодування позивачем послуг адвоката є об`єктивним та обгрунтованим, 
На підставі наведеного вище заявник просив суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з позивача на користь ТОВ «Житлокомцентр» витрати за послуги професійної правничої/правової допомоги в сумі 10 000 грн.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. В задоволені іншої частини вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що докази будь-чого, в тому числі витрат за послуги професійної правничої / правової допомоги, подаються відповідачем разом з відзивом(ч.3 ст.83 ЦПКУ), а не після ухвалення судом рішення у справі.
Також зазначає, що доказами витрат є первинні документи бухгалтерського обліку, перелік яких та вимоги до яких викладені у ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а надані додатки до зави від 30 жовтня 2024 року про ухвалення додаткового рішення не містять належно оформлених бухгалтерських документів, підтверджуючих понесення будь-яких судових витрат. 
Вважає, що для неупередженого аналізу зазначеного, для з`ясування обставин, що мають значення для розгляду даної справи, необхідні спеціальні знання, для чого слід призначити та провести судово-бухгалтерську експертизу.
Крім того вказує, що заяву подано та підписано від імені Світлана Зарівна, тобто від свого імені. При цьому остання, в розумінні ч.1 ст.42 ЦПКУ не є учасником справи, та в розумінні ч.1ст.48 ЦПКУ не є стороною. Заяву від 30 жовтня 2024 року про ухвалення додаткового рішення до суду Світлана Зарівна подала від власного імені, а відтак остання вже не є представником відповідно до ч.2 ст.237 ЦК України, бо «хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені».
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Житлокомцентр» - адвокат Зарівна С.В. просить додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу представника позивача - залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача позивача ОСОБА_1 та його представника Чернеша Д.С., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника ТОВ «Житлокомцентр» - адвоката Зарівну С.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
У пункті 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
Відповідачем, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, було надано договір про надання професійної правової/правничої допомоги № б/н від 30 вересня 2024 року між ТОВ «Житлокомцентр» та адвокатом Зарівною С.В.; акт прийому-здачі наданих послуг за договором про надання професійної правової/правничої допомоги № б/н від 30 вересня 2024 року, згідно якого адвокат Зарівна С.В. надала ТОВ «Житлокомцентр» юридичні послуги, а саме:  складання відзиву на позовну заяву та направлення до суду 03 жовтня 2024 року, вартістю 8 000 грн, складання заперечень на заяву-клопотання № 1 про перехід до розгляду справи за правилами загального провадження з повідомленням сторін, які направлено до суду 03 жовтня 2024 року, вартістю 2 000 грн, всього вартість наданих послуг становить 10 000 грн.
Докази надання професійної правничої допомоги відповідачу були подані до суду першої інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі.
При визначенні розміру судових витрат на правничу правничу допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Зарівною С.В. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. 
Отже, матеріалами справи підтверджено надання адвокатом Зарівною С.В. правничої правової допомоги ТОВ «Житлокомцентр», тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з позивача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що докази будь-чого, в тому числі витрат за послуги професійної правничої / правової допомоги, подаються відповідачем разом з відзивом(ч.3 ст.83 ЦПКУ), а не після ухвалення судом рішення у справі, оскільки відповідно до вимог ЦПК України відповідачем у справі було заявлено попередній розмір судових витрат на правничу/правову допомогу в розмірі 10 000 грн, при цьому, відповідно до норм ЦПК України, сторона у справі може подавати докази витрат на професійну правничу допомогу разом з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що доказами витрат є первинні документи бухгалтерського обліку, перелік яких та вимоги до яких викладені у ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а надані додатки до зави від 30 жовтня 2024 року про ухвалення додаткового рішення не містять належно оформлених бухгалтерських документів, підтверджуючих понесення будь-яких судових витрат колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідачем по справі надані суду першої інстанції належні та допустимими докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
Посилання апелянта на те, що для неупередженого аналізу та з`ясування обставин, що мають значення для розгляду даної справи, необхідні спеціальні знання, для чого слід призначити та провести судово-бухгалтерську експертизу колегія суддів вважає безпідставними, тому в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. 
Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірне підписання адвокатом Зарівною С.В., то колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги такими, що не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах наявності повноважень у адвоката Зарівної С.В. на представлення інтересів ТОВ «Житлокомцентр» . 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення по справі, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив додаткове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Чернеш Дмитро Сергійович, залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 07 серпня 2025 року. 

Головуючий: 

Судді: