ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції:      Колеснікова І.С.,
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  06 серпня 2025 року                                            Справа № 320/20280/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:            Епель О.В., 
суддів:                                    Кузьмишиної О.М., Мельничука В.П.,
          розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року у справі
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю 
                              «Тисяча і одна дрібничка»
до                     Київської митниці   
про                     визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Тисяча і одна дрібничка» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці   (далі - Відповідач), в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати картку відмови № UA100230/2023/000188 від 03 березня 2023 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA100230/2023/610039/1 від 03 березня 2023 року, прийняті відповідачем;
- визнати протиправними та скасувати картку відмови № UA100230/2023/000190 від 03 березня 2023 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA100230/2023/610040/1 від 03 березня 2023 року, прийняті відповідачем;
- визнати протиправними та скасувати картку відмови № UA100230/2023/000187 від 03 березня 2023 року та рішення про коригування митної вартості товарів № UA100230/2023/610038/1 від 03 березня 2023 року, прийняті відповідачем.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року позов було задоволено повністю.  
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що кожна зі специфікацій, містить інформацію про кількість кожного вказаного у ній товару, відповідно, містить інформацію про ціну одиниці товару, та ціну загальної кількості кожного виду товару виходячи з кількості. Отже відповідні доводи відповідача визнаються судом безпідставними. 
Крім того, суд зазначив, що посилання як на складову та підстав визначення митної вартості товару на підставі прайс-листа виробника товару є безпідставними, оскільки обов`язкове подання такого документу частиною 2 статті 53 МК України не передбачено.
Разом з тим, суд першої інстанції відзначив, що матеріалами справи взагалі документально не підтверджено факту надання Позивачем документів, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, контролюючий орган зазначив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що надані декларантом для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності, які призвели до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, зокрема:
- відповідно до п.2.3 поданих до митного оформлення Контрактів загальна кількість товару, що буде поставлятись має бути вказана в специфікації до контракту. В наданих до митного оформлення специфікаціях дана інформація відсутня;
- відповідно інвойсів умови поставки CPT. Однак, в наданих до митного оформлення прайс-листах ціна вказана на умовах EXW. Вказане безпосередньо впливає на розмір митної вартості товару.
При цьому, Апелянт зазначає, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Також контролюючий орган стверджує, що Позивачем не було надано додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів у строк, встановлений МК України.
Крім того, Апелянт відзначає, що за результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України неможливо застосувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, контролюючий орган також посилається на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22.12.2020 у справі №810/2463/17. 
Окрім того, Апелянт зазначає також про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у тому, що, при прийнятті оскаржуваного рішення, судом не було належним чином враховано надані митницею докази правомірності дій Відповідача, не надано належну правову оцінку діям Позивача в спірних правовідносинах, що вказує на неповноту та необ`єктивність судового розгляду та порушення визначених у ст.ст. 2, 6-7, 90, 211, 242 КАС України норм процесуального права.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 та від 01.05.2025  відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи що суд першої інстанції повно та правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення суду з дотримання норм матеріального і процесуального права.
6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2021 року між позивачем та Компанією AUGMENTED REALITY INITIATIVE LTD (Великобританія) було укладено міжнародний договір поставки товару №ARI-24/l.
05 вересня 2022 року, у зв`язку зі зміною реквізитів Покупця (позивача) було укладено додаткову угоду №1 до вказаного Договору.
Згідно до специфікації № 32381 від 23 лютого 2023 року сторони Договору погодили поставку товару на територію України, зокрема тканин у рулонах, стільців, столів, світильників та інших відповідно до вказаного в специфікації переліку.
28 лютого 2023 року з метою митного оформлення зазначених товарів, позивач подав до Київської митниці митну декларацію ІМ 40 ДЕ 23UA100230004430U1, визначивши опис товару вказаній декларації - товари вказані в 65 позиціях та визначені в розділі 31 декларації «Вантажні місця та опис товарів».
Разом з декларацію були подані наступні документи:
-    міжнародний договір поставки товарів № ARI-24/l від 01 червня 2021 року,
-     додаткова угода № 1 від 05 вересня 2022 року до договору,
- специфікація № 32381 від 23 лютого 2023 року,
- пакувальний лист (Packing list) № 32381 від 23 лютого 2023 року,
-    автотранспортна накладна - міжнародна ТТН (CMR) Т.32381 від 23 лютого 2023 року,
-    декларація про походження товару (Declaration of origin) № 32381 від 23 лютого 2023 року,
-    книжка МДП (TIR carnet) RX.85367053 від 23 лютого 2023 року,
-    декларація про відповідність від 23 лютого 2023 року,
-    прайс від 22 лютого 2023 року,?
-    калькуляція від 23 лютого 2023 року,
-    висновок експертного дослідження товару № 28/23 від 28 лютого 2023 року про відповідність вартості товару вказаній в митній декларації.
03 березня 2023 року відповідачем було винесено картку відмови №UA100230/2023/000188 в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Також, 03 березня 2023 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA100230/2023/610039/1, зазначаючи, що вартість товару слід визначати відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 Митного кодексу України (далі також - МК України).
Згідно до специфікації № 32416 від 24 лютого 2023 року сторони вказаного вище Договору погодили поставку товару на територію України, зокрема споживчих товарів, товарів для дому та інших відповідно до вказаного в специфікації переліку.
28 лютого 2023 року з метою митного оформлення зазначених товарів, позивач подав до Київської митниці митну декларацію ІМ 40 ДЕ 23UA100230004488U7, визначивши опис товару вказаній декларації - товари вказані в 66 позиціях та визначені в розділі 31 декларації «Вантажні місця та опис товарів».
Разом з декларацію були подані наступні документи:
-     міжнародний договір поставки товарів №ARI-24/l від 01 червня 2021 року,
- додаткова угода №1 від 05 вересня 2021 року до договору,
- специфікація № 32416 від 24 лютого 2023 року,
-    пакувальний лист (Packing list) № 32416 від 24 лютого 2023 року,
- рахунок - фактура (Commercial invoice) № 32416 від 24 лютого 2023 року,
- автотранспортна накладна (Road consignment note) № 20363 від 24 лютого 2023 року,
- декларація про походження товару (Declaration of origin) № 32416 від 24 лютого 2023 року,
- книжка МДП (TIR carnet) DX.85375107 від 24 лютого 2023 року,
- прайс від 23 лютого 2023 року,
-     калькуляція від 24 лютого 2023 року.
Також щодо товару було проведено експертне дослідження, яким підтверджено заявлену позивачем митну вартість товарів, відповідачу наданий висновок експертного дослідження товару № 32/23 від 03 березня 2023 року про відповідність вартості товару вказаній в митній декларації.
03 березня 2023 року відповідачем було винесено картку відмови №UA100230/2023/000190 в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Також, 03 березня 2023 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA100230/2023/610040/1, зазначаючи, що вартість товару слід визначати відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 МК України.
30 вересня 2022 року між позивачем та Компанією Commodity Polska sp. Z о.о., створеною згідно з законодавством Польщі, було укладено міжнародний договір поставки товару №CPS-24/2.
Згідно до специфікації №32413 від 23 лютого 2023 року сторони Договору погодили поставку товару на територію України, зокрема товарів для дому.
Разом з декларацію до митного оформлення були подані наступні документи:
- міжнародний договір поставки товарів №CPS-24/2 від 30 вересня 2022 року;
- специфікація № 32413 від 23 лютого 2023 pоку;
- пакувальний лист (Packing list) № 26/02/2023 від 23 лютого 2023 pоку;
- рахунок - фактура (Invoice)(Commercial Invoice) № 26/02/2023 від 23 лютого 2023 pоку;
-     автотранспортна накладна (Road consignment note) № 32413 від 23 лютого 2023 pоку,
-     декларація про походження товару (Declaration of origin) № 26/02/2023 від 23 лютого 2023 pоку;
- книжка МДП (TIR carnet) RX.85367053 від 23 лютого 2023 pоку,
- прайс від 22 лютого 2023 pоку,
- калькуляція від 23 лютого 2023 pоку.
Також було проведене експертне дослідження, та наданий висновок експертного дослідження товару № 27/23 від 28 лютого 2023 року про відповідність вартості товару вказаній в митній декларації.
03 березня 2023 року відповідачем було винесено картку відмови №UA100230/2023/000187 в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Також, 03 березня 2023 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA100230/2023/610038/1, зазначаючи, що вартість товару слід визначати відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 МК України.
8. Не погоджуючись з рішеннями Відповідача, Позивач звернувся з цим позовом до суду.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;  у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у    главі 9    цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених    частиною шостою статті 54    цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:  основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями    статей 59    і    60    цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень    частини десятої    цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Висновки суду апеляційної інстанції.
10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст.      53 МК України; 2)      ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методом (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.
11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем, при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору, було надано повний пакет документів, відповідно до переліку, визначеного частиною 2 статті 53 МК України.
12. Щодо доводів Апелянта про встановлення ним розбіжностей та невідповідностей у поданих Позивачем до митного оформлення документах, колегія суддів зазначає наступне.
13. Так, контролюючий орган стверджує, що відповідно до п.2.3 поданих до митного оформлення Контрактів загальна кількість товару, що буде поставлятись має бути вказана в специфікації до контракту, втім в наданих до митного оформлення специфікаціях дана інформація відсутня.
14. Однак, колегія суддів не погоджується з таким твердженням Апелянта, оскільки у наданих Відповідачу специфікаціях № 32381 від 23.02.2023, № 32416 від 24.02.2023, № 32413 від 23.02.2023 наявна інформація про кількість кожного виду вказаного в ній товару залежно від одиниці виміру: набір, штук, моток, м2, визначена ціна за одиницю та у відповідності до обсягу придбаного товару.
15. Отже, доводи Апелянта в цій частині є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.
16. Також митний орган, стверджуючи про наявність розбіжностей, зазначає, що відповідно інвойсів умови поставки CPT, однак, в наданих до митного оформлення прайс-листах ціна вказана на умовах EXW, що безпосередньо впливає на розмір митної вартості товару.
17. Надаючи оцінку таким доводам апелянта, колегія суддів приходить до висновку про їх неаргументованість, оскільки  прайс-лист будь-якого постачальника по своїй суті є довідниково-інформаційним документом, що, як правило, містить загальний опис товарів і умови їх поставки, який адресований невизначеному колу покупців. При укладанні договору з визначеним покупцем, визначається і ціна на товар відповідно до досягнутих сторонами домовленостей, тобто індивідуально, зокрема у специфікаціях.
18. Водночас, згідно п. 2 наявних у матеріалах справи специфікацій № 32381 від 23.02.2023 року, № 32416 від 24.02.2023 року, № 32413 від 23.02.2023, сторони погодили поставку товарів та ціни розраховані на умовах СРТ, про що також наявне посилання в інвойсах від 23.03.2023, CMR№32413,  CMR№20363, CMR№32381 та в усіх інших товаросупровідних документах, які не містять жодних розбіжностей.
19. Отже, Позивачем були надані докази, що підтверджують числові значення митної вартості у тому числі і в частині, що стосується умов транспортування придбаного позивачем товару.
20. З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що доводи Апелянта про те, що митниці заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, спростовуються з огляду на викладене вище та наявними в матеріалах справи документами, які були надані Відповідачу під час проведення митних процедур.
21. Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для витребування у Позивача додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК України. 
22. При цьому, колегія судів зазначає, що митні органи дійсно мають право реалізовувати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в цьому випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.
23. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.
24. Разом з тим, незважаючи на вказані обставини, Апелянтом здійснено коригування заявленої Позивачем митної вартості товарів за резервним методом й відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. 
25. У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.
26. Апеляційний суд відзначає, що резервний метод, який використав митний орган, є останнім можливим до застосування методом. 
27. При цьому, згідно частини 4 статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом (уповноваженою ним особою) з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України.
28. Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що консультації за своїм змістом не можуть обмежуватися формально вимогою митного органу про надання додаткових документів, адже під час таких консультацій митний орган та декларант (уповноважена ним особа) можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (за умови додержання вимог щодо її конфіденційності) з метою врегулювання проблемних питань визначення митної вартості.
29. Разом з тим, Апелянтом не надано жодних належних та допустимих у контексті ст. 73-74 КАС України доказів, які дозволяли б колегії суддів стверджувати,  процедура консультацій між митним органом та декларантом (уповноваженою ним особою) з метою визначення основи вартості була проведена згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України.
30. З огляду на викладене вище, колегія суддів не приймає до уваги доводи контролюючого органу про застосування ним резервного методу на підставі проведених консультацій з Позивачем.
31. З викладеного вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих Позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.
32. Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).
33. У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
34. Таким чином, документами, наданими Позивачем митному органу при здійсненні митного оформлення товару у їх сукупності, підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.        
35. Отже, Апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого Позивачем товару за основним методом.
36. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга    статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.
37. Посилання Апелянта на правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин.
38. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", відповідно до якої "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".
39. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
40. Таким чином, апеляційна скарга Київської митниці підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - без змін.
41. Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено  06 серпня 2025  року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Епель

Судді:                                                                                          О.М. Кузьмишина

                                                                                                    В.П. Мельничук