ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7895/25 Справа № 210/1066/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 210/1066/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Трофименко Юрій Вікторович, на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 22 травня 2025 року, яке ухвалене суддею Вікторович Н.Ю.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 травня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

       У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири.
Позовна заява мотивована тим, що позивачка по справі ОСОБА_1 є мамою ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в районі с. Миколаївка Береславського району Херсонської області. Позивачка по справі є спадкоємицею ОСОБА_3 . Під час ознайомлення представника позивачки з матеріалами справи №210/2439/24, був виявлений договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2016 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який був посвідчений Лосінець С.М. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №674, за яким відповідачка прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 10.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2021 року у справі №210/3989/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. 13.02.2025 року позивачка, через свого представника, звернулась до ОСОБА_5 приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 квартири АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2025 року ОСОБА_5 приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з видачі їй Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначив неподання правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. 
Просила суд: визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири, загальною площею 43,24 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 750463112110, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 22 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири, загальною площею 43,24 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 750463112110.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , 50 відсотків суми сплаченого судового збору за звернення до суду з вказаним позовом, що становить грошову суму у розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Зобов`язато ГУК в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 % сплаченого судового збору в сумі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок), який було сплачено згідно платіжної інструкції №16 від 23.02.2025 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00грн. (три тисячі гривень).
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Трофименко Юрій Вікторович, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність у особи правовстановлюючих документів для оформлення права на спадкування майна не є підставою для визнання за такою особою права власності на таке майно в судовому порядку, так як право не є оспорюваним і не підлягає захисту судом в судовому порядку, а звернення особи до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно або його частку, не є належним способом захисту і є окремою підставою для відмови в задоволенні такого позову.
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За вказаних обставин, якщо відповідачка не надає правовстановлюючі документи, то способом захисту порушеного права є витребування таких документів, а не визнання права власності на спадкове майно та позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про зобов`язання відповідачку передати правовстановлюючі документи. Відтак, позивачка обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права, й до аналогічних висновків дійшов суд апеляційної інстанції при розгляду справи №204/1444/17.
При цьому, суд першої інстанції в своєму рішенні не тільки не підтвердив наявність спору між позивачкою та відповідачкою, а і констатував, що спірні правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно визнання (невизнання) права власності на час пред`явлення позову до суду і прийняття рішення у справі не існувало, тобто, позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача.
Також, з огляду на ухвалення незаконного рішення, судом невірно здійснено розподіл судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Полєтаєв І.О., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду та слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Трофименка Ю.В., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Полєтаєва І.О., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що відділом РАЦС 27 лютого 1980 року складено актовий запис №6, батьками ОСОБА_3 зазначені: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 27.02.1980 року (а.с.9).
10 липня 2015 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було складено відповідний актовий запис №435. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 10 липня 2015 року (а.с.14).
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 10 липня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 435, розірвано (а.с.14 зворот - 16).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, про що 26 квітня 2022 року Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було складено відповідний актовий запис №1102, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 26 квітня 2022 року (а.с.9 зворот).
24 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М. та зареєстровано в реєстрі за №674. Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-12).
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.10).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2025 року приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М. відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з видачі їй Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначив неподання правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.17 зворот - 18).
Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що остання є спадкоємицею за законом першої черги після смерті сина, однак, не може отримати Свідоцтво про право спадщини на нерухоме майно через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, та відповідачкою ОСОБА_2 визнаються заявлені позовні вимоги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеногоправа, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Судом встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2025 року, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М. відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначив неподання правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.17 зворот - 18).
Отже, позивачкою у справі обрано належний спосіб захисту порушених прав, у зв`язку з чим, колегією суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивачка обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права, й до аналогічних висновків дійшов суд апеляційної інстанції при розгляду справи №204/1444/17, колегією суддів не приймаються, оскільки суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені виключно у постановах Верховного Суду, при розгляді цивільних справ (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкуванняздійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга – це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості до спадкодавця, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Згідно ж статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Отже, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України), тобто часом відкриття спадщини після смерті  ОСОБА_3 є  ІНФОРМАЦІЯ_5 та його спадкоємці, якщо вони не проживали постійно із спадкодавцем, були зобов`язані подати заяву про прийняття спадщини до 23 грудня 2022 року.
Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 у встановлений законом строк прийняла спадщину, що фактично не оспорюється в апеляційній скарзі.
Встановивши, що оригіналів правовстановлюючих документів у позивачки немає, і ця обставина унеможливила отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина в нотаріальному порядку, суд зробив обґрунтований висновок, що у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим визнання за нею у судовому порядку права власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна в порядку спадкування є ефективним способом захисту її порушеного права.
Крім того, судом вірно враховано заяву відповідачки ОСОБА_2 про визнання позовних вимог обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с. 51 – зворот), а, згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Таким чином, можна дійти висновку, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за наданні послуги до суду позивачкою надано Договір №1-21/12/2023 про надання правової допомоги від 21.12.2023 року, й доказів протилежного стороною відповідачки суду не надано.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Трофименко Юрій Вікторович, – залишити без задоволення.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 22 травня 2025 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: