ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року 
м. Київ

справа № 460/1227/22
касаційне провадження № К/990/3150/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Олендера І.Я., 
 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 (головуючий суддя - Нос С.П., судді - Кухтей Р.В., Шевчук С.М.) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненської області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,
УСТАНОВИВ:
20.01.2022 ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.12.2020 № 00021250705 і № 00021260705 та податкову вимогу від 29.11.2021 № 29390-1303-1703.
На обґрунтування зазначених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки він не допускав порушення пункту 12   статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та   Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що також підтверджується постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 05.02.2021 у справі №557/1531/20. Крім того, позивач посилався на те, що скористався своїм правом на оскарження оспорюваних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку 23.12.2020 подав скаргу до ДПС України. Проте, незважаючи на неузгодженість визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань, визначені в них суми були відображені контролюючим органом в інтегрованих картках платника податків та його особовому кабінеті, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 28.01.2021 подав скаргу на дії контролюючого органу, на яку ДПС України надала відповідь від 15.02.2021 № 3511/0/99-00-06-02-02-46, згідно якої повідомила, що за даними інтегрованих карток платника податків проведено виключення нарахованих сум за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та про відсутність на офіційному веб-порталі ДПС інформації про наявність податкового боргу. Проте, 02.12.2021 ФОП ОСОБА_1 отримав податкову вимогу від 29.11.2021 № 29390-1303-1703 на суму 17000,00 грн., у зв`язку з чим він звернувся до ДПС України з листом, на який ДПС України надала відповідь від 30.12.2021 № 29561/6/99-00-66-02-02-06  про те, що ДПС України за наслідками розгляду скарг позивача прийняла рішення від 15.03.2021 № 5800/6/99-00-06-03-02-06, якою податкові повідомлення-рішення від 07.12.2020 № 00021250705 і № 00021260705 залишила без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення. Також, ДПС України повідомила, що рішення за результатом розгляду скарги було надіслане позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення за № 0405348595563, яке повернулось на адресу контролюючого органу з зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». В свою чергу, позивач наголошує, що на його адресу жодних листів від ДПС України не надходило, а згідно даних трекінгу Укрпошти дані про відправлення № 0405348595563 на даний час відсутні, тому, що не зареєстровані в системі. З огляду на те, що позивач дізнався про наявність прийнятого ДПС України рішення від 15.03.2021 лише з листа ДПС України від 30.12.2021 № 29561/6/99-00-66-02-02-06, ФОП ОСОБА_1 просив поновити йому строк  для звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач вказував про протиправність податкової вимоги, оскільки така сформована щодо суми, визначеної податковим повідомленням-рішенням №00021260705 від 07.12.2020.
Рівненський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.01.2022 року відкрив провадження у справі, в мотивувальній частині якої вказав, що позивачем був дотриманий строк звернення до суду.
Рівненський окружний адміністративний суд 22.06.2022 позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 07.12.2020 №00021260705; визнав протиправною та скасував податкову вимогу від 29.11.2021  №0029390-1303-1703. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган не довів факту «реалізації» тютюнових виробів «Ritm» виробника Республіка Молдова та «Nistru» виробника Республіка Молдова, щодо яких в акті перевірки міститься твердження про їх реалізацію без марок акцизного податку, а враховуючи висновок суду про протиправність податкового повідомлення-рішення від 07.12.2020 №00021260705, оскаржувана податкова вимога також підлягає скасуванню.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15.12.2022 скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення, яким позов в частині позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.12.2020 № 00021250705 і № 00021260705 залишив без розгляду. В іншій частині ухвалив постанову, якою у задоволенні позову в частині скасування податкової вимоги від 29.11.2021 № 29390-1303-1703 відмовив.
Залишаючи позов без розгляду в частині скасування податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що податкова вимога була сформована щодо грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 07.12.2020 №00021260705, яке є узгодженим (за результатами оскарження в судовому порядку позовні вимоги залишено   без розгляду).
Не погоджуючись із рішенням суд апеляційної інстанції, позивач подав  касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У касаційній скарзі позивач посилається на надання судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови переваги одним доказам та ненадання будь-якої оцінки іншим доказам. Скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції взагалі не надав оцінки обставинам щодо пропуску строку звернення до суду, наведеним позивачем у позовній заяві. Скаржник наголошує, що на його адресу жодних листів від ДПС України не надходило, позивач дізнався про наявність прийнятого ДПС України рішення від 15.03.2021 лише з листа ДПС України від 30.12.2021 № 29561/6/99-00-66-02-02-06, а згідно даних трекінгу Укрпошти дані про відправлення № 0405348595563 на даний час відсутні, тому, що не зареєстровані в системі. 
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14.02.2023 відкрив провадження за касаційною скаргою позивача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29.07.2025 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження і призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 30.07.2025.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини другої   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються   Кодексом адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - КАС України).
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша   статті 2 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша   статті 5 КАС України).
Положеннями частини першої   статті 122 КАС України   унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Відповідно до частини другої   статті 122 КАС України   для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня,   коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
При цьому якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта цієї статті).
Відповідно до частини третьої   статті 122 КАС України   для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Стаття 123 КАС України   встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Зокрема, частиною третьою цієї статті визначено, що в разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини першої   статті 121 КАС України   суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Конституційний Суд України в рішенні від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визнав конституційними положення   КАС України   про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору, якими лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту й обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено.
Відповідно до частини п`ятої   статті 242 КАС України   при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Спірним у цій справі є питання додержання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження.
У сфері оподаткування права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює   Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).
Відповідно до пункту   56.1 статті 56 ПК України   рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Спеціальними нормами, які встановлюють порядок оскарження рішень контролюючих органів, є норми   статті 56 ПК України. Зі змісту цієї статті вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків у першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.
Пунктом   56.18 статті 56 ПК України   визначено, що з урахуванням строків давності, визначених   статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
За пунктом   56.19 статті 56 ПК України   у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Відповідно до правового висновку, сформованого Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, норма пункту   56.19 статті 56 ПК України   є спеціальною щодо норми частини четвертої   статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту   56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Вказаний правовий висновок   Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 тривалий час застосовують адміністративні суди у своїй судовій практиці, його, зокрема, підтримав Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі № 520/1810/23, у якій констатував, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Таким чином, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання за умови попереднього використання досудового порядку становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
Зазначений правовий висновок був сформований Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24.
В свою чергу, у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на необхідність встановлення судами обставин закінчення процедури адміністративного оскарження ухваленням рішення ДПС України про результати розгляду скарги платника податків та підтвердженням дати отримання такого рішення платником (який має бути підтверджений належними та допустимими доказами), від якого починається відлік місячного строку для звернення до суду після закінчення процедури адміністративного оскарження. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала на необхідності встановлення поважності причин пропуску строку для звернення до суду, вказаних позивачем у заяві про поновлення такого строку.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рушення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що з листа ДПС України від 30.12.2021 вбачається, що рішення від 15.03.2021 №5800/6/99-0006030106 було направлене ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 15.03.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за №040534859556 та повернуте на адресу ДПС із зазначенням, що «адресат відсутній за вказаною адресою», тоді як з даним позовом платник звернувся до суду 20.01.2022, тобто з пропуском строку на звернення до суду.
При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували такі обставини, як-то: фіскальний чек відділення поштового зв`язку, згрупований реєстр поштових відправлень контролюючого органу, світлокопія поштового конверту, який повернувся на адресу контролюючого органу без вручення тощо матеріали справи не містять, як і не містять інформації щодо дати відправлення рекомендованого листа № 0405348595563, про який ДПС Україхни вказувала у відповіді від 30.12.2021.
Водночас, у касаційній скарзі скаржник наполягає на тому, що на його адресу жодних листів від ДПС України не надходило, а згідно даних трекінгу Укрпошти дані про відправлення № 0405348595563 на даний час відсутні, тому, що не зареєстровані в системі. Також, позивач наполягав на тому, що дізнався про наявність прийнятого ДПС України рішення від 15.03.2021 лише з листа ДПС України від 30.12.2021 № 29561/6/99-00-66-02-02-06, з огляду на що просив поновити йому строк  для звернення до суду з вказаним позовом. 
Разом з цим, суд апеляційної інстанції не надав будь-якої оцінки клопотанню позивача про поновлення строку звернення до суду.
Ураховуючи зазначене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Частиною першою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   І.Я.Олендер