Ухвала
Іменем України    
 
17 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 2-7384/09
провадження № 61-9056ск25  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменко П. І., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка підписана представником Лизуненком Сергієм Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року у складі судді: Гусак О. С., та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року (повне судове рішення складено 12 червня 2025 року) в складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., у справі за заявою акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення у справі № 2-7384/09, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2023 року АТ «УкрСиббанк» звернулося з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.
 
Заява мотивована тим, що 18 червня 2010 року Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 2-7384/09 за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 795 219,71 грн. 
 
На виконання рішення був, виданий виконавчий лист № 2-7384/09, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» є стягувачем, а ОСОБА_1 - боржником. 
 
Виконавчий лист № 2-7384/09 було направлено на примусове виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. 
 
Однак, продовж усього часу на адресу стягувача не надходило жодної інформації про хід вказаного виконавчого провадження, та копії документів, які його стосуються. Із відомостей АСВП стягувачу стало відомо про завершення виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
 
02 травня 2023 року АТ «УкрСиббанк» було направлено запит до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про хід виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
 
Згідно відповіді від 17 травня 2023 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, однак фактично виконавчий лист № 2-7384/09 повернуто не було. 
 
Оригінал виконавчого листа втрачений, інформацію про повернення виконавчого документу на адресу стягувача було отримано лише з відповіді наданої Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 травня 2023 року, а тому АТ «УкрСиббанк» не був повідомлений про повернення оригіналу виконавчого документа, що унеможливило вчасне пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 
АТ «УкрСиббанк» просило: 
поновити пропущений строк для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-7384/09 від 30 серпня 2010 року, що видав Дарницький районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості у розмірі 795 219,71 грн та судового збору в розмірі 606,33 грн.
видати дублікат виконавчого листа;
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року в задоволені заяви АТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
строк пред`явлення виконавчого документа у справі № 2-7384/09 за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості закінчився;
Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Видача дубліката виконавчого листа за ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII не передбачена, однак відповідно до пункту 4 частини 17 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Отже, за змістом вищезазначених норм закону дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу в межах строку пред`явлення його до виконання;
строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України. Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк. Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача. Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування;
дослідивши надані суду докази, проаналізувавши повідомлені суду аргументи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Так, заявником не наведено переконливих аргументів на підтвердження наявності причин, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк. Зокрема, з наданих суду матеріалів вбачається, що виконавче провадження було відкрито 9 вересня 2010 року, при цьому представник банку зазначає, що про повернення виконавчого документу йому стало відомо лише 17 травня 2023 року. В той же час, заявник не зазначив жодної причини щодо своєї пасивної поведінки (бездіяльності) по оскарженню неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби у передбачений ЦПК України спосіб та строки (розділ VII ЦПК України). Заявником не наведено та не доведено наявності таких причин пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання, які не залежали від волі стягувача, а строк (більше дванадцяти років) протягом якого стягувач не цікавився виконавчим провадженням, відсутність відомостей від виконавчої служби щодо стадії виконання виконавчого листа, робило очевидним факт втрати виконавчого документа, що давало підстави вимагати від виконавчої служби відповідних документів на підтвердження його втрати задля реалізації права на звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа в межах встановлених законом строків. Отже, суд виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, керуючись принципом правової визначенності, дійшов висновку, що заявником не доведено наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому заява про поновлення строку не підлягає задоволенню;
з огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання судом не поновлено, тому відсутні й підстави для задоволення заяви банку про видачу дубліката виконавчого листа.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року відновлено частково втрачене судове провадження цивільній справі №2-7384/09 за позовом Публічного акціонерного товариства ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині винесених процесуальних рішень, а саме: ухвали суду від 10 грудня 2009 року та повного тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2010 року.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року:
апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» залишено без задоволення;
ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
з наданих суду матеріалів вбачається, що виконавче провадження було відкрито 09 вересня 2010 року, при цьому представник банку звернувся із клопотанням про надання інформації щодо ходу виконавчого провадження лише 02 травня 2023 року. 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом;
заявником не доведено наявність обставин, за яких він був позбавлений можливості дізнатись про хід виконавчого провадження. Матеріали справи не містять доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Як вірно зазначив суд першої інстанції, банк пред`явивши в 2010 році виконавчий лист до виконання на протязі 13-ти років не цікавився ходом виконавчого провадження;
доводи представника заявника, висловлені в суді апеляційної інстанції, в частині направлення банком запитів до виконавчої служби в 2019 році, апеляційний суд відхиляє, оскільки матеріали справи не містять копій вказаних запитів. 
оскільки виконання судового рішення є заключною стадією судового провадження, позивач, як зацікавлена сторона, яка ініціювала таке провадження, також зобов`язана цікавитися долею такого провадження. Не здійснення банком протягом 13-ти років будь-яких дій направлених на отримання інформації про стан виконавчого провадження, в ході якого, як вочевидь відомо банку, судове рішення не виконане - свідчить про прояв байдужості та відсутність зацікавленості в його виконанні. Зазначені обставини ніяким чином не можна вважати поважними, чому суд першої інстанції надав належну оцінку. Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд та принцип правової визначеності.
пунктом 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець;
у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12;
отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання;
            в цьому випадку матеріали справи свідчать про те, що строк для пред`явлення виконавчого листа про видачу дубліката якого просить заявник, закінчився і підстав для його поновлення як судом першої інстанції так і колегією суддів не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення заяви;
доводи апеляційної скарги в частині, що стягувач не пропустив строки звернення за примусовим виконанням є не обґрунтованими, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник позивача вказував, що на момент винесення державним виконавцем 02 жовтня 2014 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення за майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті. Отже строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання був призупинений та відновив свій відлік лише в момент втрати чинності даним законом. 
апеляційний суд вказав, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник банку не звернув уваги, що банк не обґрунтовував свою заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання, вказаними обставинами, не вказував, що даний строк не пропущений, не зазначав, що він звертається з заявою про видачу дубліката в межах строку. Напроти, в своїй заяві представник банку зазначив, що строк для пред`явлення виконавчого листа для виконання пропущений та просив суд його поновити. Вирішуючи заяву по суті, суд першої інстанції надав оцінку доводом заявника та вирішив заяву в межах зазначених у ній підстав, що узгоджується з вимогами статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вказуючи на незаконність судового рішення, представник банку не звернув уваги, що предметом розгляду в суді першої інстанції не була заява банку про видачу дубліката виконавчого документу, з обґрунтуваннями відсутності підстав до поновлення строку для його пред`явлення до виконання з огляду на відсутність факту його пропуску. Отже, не надання судом оцінки обставинам справи, які не зазначались заявником, не є порушення норм процесуального права та не може бути підставою до скасування ухвали суду. Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вбачає можливості надання оцінки, обставинам, викладеним в апеляційній скарзі, які не заявлялись в суді першої інстанції та не були предметом розгляду.
вказуючи в апеляційній скарзі на відсутність факту пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, представник банку залишив поза увагою, що факт повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, визначених пункт 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на зміст судового рішення, яким стягнуто з відповідача грошові кошти, як борг за кредитним договором, ніяким чином не підтверджує наявність обставин, які б свідчили про існування встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
за таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовуються. 
 
15 липня 2025 року АТ «УкрСиббанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Лизуненком С. О., на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року та повне судове рішення складено 12 червня 2025 року), у якій, посилаючись порушення судами норм процесуального права, просить:
поновити строк на касаційне оскарження судових рішень;
оскаржені судові рішення скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в частині видачі дублікату виконавчого листа.
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, АТ «УкрСиббанк» на підставі частини другої статті 390 ЦПК України просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки повний текст постанови апеляційного суду складено 12 червня 2025 року і доставлено до електронного суду 16 червня 2025 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
строк звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає з строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. З`ясування зазначених обставин, зокрема, щодо дотримання заявником строків звернення виконавчого документа до виконання, мало важливе значення для правильного вирішення заяви видачу дубліката виконавчого листа, оскільки у випадку пропущення цих строків відсутні підстави для процесуального правонаступництва та видачі дубліката виконавчого листа;
із заявою про видачу дублікату банк звернувся в грудні 2023 року, тобто в межах строку на його пред`явлення до виконання;
апеляційний суд залишив поза увагою, що боржник ОСОБА_1 у цій справі виступає не лише боржником за основним зобов`язанням, а також майновим поручителем, зобов`язання якого забезпечене іпотекою. Саме цей факт, у поєднанні з неможливістю звернення стягнення на іпотечне майно і становить належну підставу для повернення виконавчого документа виконавцем, з огляду на відсутність реальної можливості примусового виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у період дії мораторію. Таким чином, висновок апеляційного суду про відсутність перешкод для виконання рішення є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на формальному тлумаченні судового рішення без врахування фактичних обставин виконання, пов`язаних із статусом відповідача як майнового поручителя;
судами не витребувано матеріали виконавчого провадження, які б могли дозволити встановити, що АТ «Укрсиббанк» цікавилось даним виконавчим провадженням, і направляло відповідні заяви та необґрунтовано покладено негативні наслідки у зв`язку із бездіяльністю відділу державної виконавчої служби на АТ «Укрсиббанк»;
відповідно до практики з розгляду спорів у подібних правовідносинах, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, було сформовано правову позицію, згідно з якою дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється і на правовідносини сторін, у зв`язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки;
при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Зі змісту вищезазначених норм законодавства вбачається, що дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу та в межах строку пред`явлення його до виконання. Таким чином, під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд повинен належним чином перевірити, чи дійсно виконавчий лист втрачено. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Строк звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає з строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. З`ясування зазначених обставин, зокрема, щодо дотримання заявником строків звернення виконавчого документа до виконання, мало важливе значення для правильного вирішення заяви видачу дубліката виконавчого листа, оскільки у випадку пропущення цих строків відсутні підстави для процесуального правонаступництва та видачі дубліката виконавчого листа. До таких правових висновків за схожих обставин дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 2-1196/11 (провадження № 61-8970св24).
 
У відкритті касаційного провадження на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконанняслід відмовити з таких мотивів.
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).
 
Оскарження ухвали щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачено пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки оскаржені ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вимог щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
У відкритті касаційного провадження на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2010 року у справі № 2?7384/09 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125598133) позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 795 219,71 грн та судові витрати по 606,33 грн з кожного 
 
02 травня 2023 року АТ «Укрсиббанк» звернулося із клопотанням про надання інформації щодо ходу виконавчого провадження до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
 
Відповідно до відповіді Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 травня 2023 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09 ересня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2?7384/09 від 30 серпня 2010 року виданого Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг в сумі 795 219,71 грн та судові витрати по 606,33 грн.
 
02 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хільченком Р. В., керуючись пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за адресою: м. Харків, пр-т. Московський, буд. 60.
 
Перевіркою АСВП встановлено, що станом на 16 травня 2023 року виконавчий лист № 2?7384/09 від 30 серпня 2010 року повторно до відділу не надходив.
 
Суди встановили, що строк пред`явлення виконавчого документа у справі № 2-7384/09 за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості закінчився.
 
Апеляційний суд встановив, що:
обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник позивача вказував, що на момент винесення державним виконавцем 02 жовтня 2014 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення за майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті. Отже строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання був призупинений та відновив свій відлік лише в момент втрати чинності цим законом;
звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник банку не звернув уваги, що банк не обґрунтовував свою заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення до виконання, вказаними обставинами, не вказував, що цей строк не пропущений, не зазначав, що він звертається з заявою про видачу дубліката в межах строку. Напроти, в своїй заяві представник банку зазначив, що строк для пред`явлення виконавчого листа для виконання пропущений та просив суд його поновити. Вирішуючи заяву по суті, суд першої інстанції надав оцінку доводом заявника та вирішив заяву в межах зазначених у ній підстав, що узгоджується з вимогами статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках;
вказуючи на незаконність судового рішення, представник банку не звернув уваги, що предметом розгляду в суді першої інстанції не була заява банку про видачу дубліката виконавчого документу, з обґрунтуваннями відсутності підстав до поновлення строку для його пред`явлення до виконання з огляду на відсутність факту його пропуску. Отже, не надання судом оцінки обставинам справи, які не зазначались заявником, не є порушення норм процесуального права та не може бути підставою до скасування ухвали суду. Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вбачає можливості надання оцінки, обставинам, викладеним в апеляційній скарзі, які не заявлялись в суді першої інстанції та не були предметом розгляду.
вказуючи в апеляційній скарзі на відсутність факту пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, представник банку залишив поза увагою, що факт повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, визначених пункт 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на зміст судового рішення, яким стягнуто з відповідача грошові кошти, як борг за кредитним договором, ніяким чином не підтверджує наявність обставин, які б свідчили про існування встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
 
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).
 
Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що:
«стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). 
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
У пунктах 53 - 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) вказано, що:
«53. Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України) дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата.
54. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
55. Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
56. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє в задоволенні цієї заяви».
 
Таким чином, встановивши, що відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа. 
 
З урахуванням того, що касаційним судом відмовлено у відкритті касаційного оскарження судових рішеньв частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання аргументи касаційної скарги у цій частині суд відхиляє.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень в частині вимог щодо видачі дубліката виконавчого листасвідчить, що правильне застосовування судом норм права в цій частині є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити акціонерному товариству «Укрсиббанк» строк на касаційне оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка підписана представником Лизуненком Сергієм Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року в справі за заявою акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення у справі № 2-7384/09, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В. І. Крат
 
                                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                П. І. Пархоменко