ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43003/24                                        Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                                                                м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Штульман І.В.
суддів:                               Кобаля М.І.,
                                        Черпака Ю.К.,
при секретарі                    Григор`єві С.О.
за участі: Зудінова О.О., - представника позивача ОСОБА_1; Захарова К.С., - представника Державної податкової служби України,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зудінов О.О., через підсистему "Електронний суд", звернувся в Київський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Державної податкової служби (далі - ДПС) України (далі - відповідач) про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 про поновлення на роботі з     29 липня 2023 року по 10 вересня 2024 року, включно, в розмірі 318209,92 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 29 липня 2023 року по 10 вересня 2024 року, включно, в розмірі 318209,92 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що існування рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів ДПС України, який мав бути реалізований шляхом видання відповідачем відповідного наказу негайно після його проголошення. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено факт затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23, а тому позивач ОСОБА_1 має право на виплату їй відповідачем середнього заробітку за час такої затримки.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від          26 грудня 2024 року, ДПС України (надалі - апелянт) звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 не скористалася можливістю примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23, з моменту прийняття судового рішення про поновлення її на роботі не зверталася до ДПС України з приводу його виконання. Водночас, ОСОБА_1 скористалася порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (безспірним списанням коштів) у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Апелянт зазначає, що поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту-начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів Державної податкової служби України неможливо, оскільки адвокатом Зудіновим О.О. у позовній заяві по справі №320/13992/23 вимога щодо поновлення сформульована неправильно: "ПРОШУ: … 3) Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів Державної податкової служби України з 07.02.2023". Також, представник відповідача звертає увагу, що в організаційній структурі ДПС України з        2019 року і по теперішній час відсутній Департамент боротьби з відмиванням доходів.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зудінов О.О. заперечує проти апеляційної скарги відповідача у повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу. Адвокат Зудінов О.О. зазначає, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді, з якої її незаконно звільнено, ухвалене судом 28 липня 2023 року, тоді як ДПС України, на яку покладено обов`язок негайного виконання такого рішення, встановивши наявність описки у назві посади, звернувся до суду із заявою про виправлення описки лише 20 січня 2025 року, тобто через 543 дні з дня ухвалення рішення Київським окружним адміністративним судом у справі №320/13992/23. Крім того, наявність у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 описки в частині назви Департаменту не може слугувати підставою для не здійснення відповідачем негайного та добровільного поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі, про правильну назву якої відповідач обізнаний.
Також, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Зудіновим О.О. заявлено вимоги про стягнення з ДПС України за рахунок її бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.
Відповідачем подано до суду апеляційної інстанції заперечення на відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, оскільки дана справа не є достатньо складною для адвоката Зудінова О.О., оскільки позиція висвітлена у відзиві на апеляційну скаргу дублює позицію, викладену у позовній заяві. Крім того, текстовий об`єм відзиву на апеляційну скаргу становить 4 (чотири) сторінки, а тому заявлена сума в 5000,00 грн не є співмірною обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зудінов О.О. заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ДПС України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за належне апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року - скасувати, мотивуючи це слідуючим. 
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 позов ОСОБА_1 до ДПС України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено повністю:
-          поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів ДПС України з 07 лютого 2023 року;
-          допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів ДПС України з              07 лютого 2023 року;
- стягнуто з ДПС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 лютого 2023 року по 28 липня 2023 року, включно, в розмірі 135130,24 грн. Сума зазначена без відрахування обов`язкових податків та зборів;
- допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 23974,72 грн. Сума зазначена без відрахування обов`язкових податків та зборів;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України судові витрати у розмірі 24200,00 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №320/13992/23 апеляційну скаргу ДПС України залишено без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року залишено без змін. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 набрало законної сили 06 грудня 2023 року.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зудінов О.О. в позовній заяві зазначає про невиконання відповідачем станом на 10 вересня 2024 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23, що в порядку статті 236 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 29 липня 2023 року по            10 вересня 2024 року, включно, в розмірі 318209,92 грн, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду в інтересах свого довірителя.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У силу вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Згідно частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Приписами частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, процесуальним законом встановлено спеціальний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звернув увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, в тому числі поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу перевірок підозрілих фінансових операцій Департаменту боротьби з відмиванням доходів ДПС України з 07 лютого 2023 року.
Представник позивача стверджує, що відповідач не виконав рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23 в частині щодо поновлення позивача ОСОБА_1 на попередній посаді, з якої її незаконно звільнено.
Отже, у цій справі представник позивача обрав спосіб захисту шляхом подання позову про стягнення коштів за невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зудінов О.О. в позовній заяві не зазначив та не надав переконливих доказів того, що його довіритель зверталася в порядку виконання рішення суду до суду першої інстанції з метою отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання, а відповідач не здійснив дії щодо поновлення на посаді ОСОБА_1 на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/13992/23.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що у спірних правовідносинах наявні обставини з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №320/13992/23.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Тобто, винесення судового рішення, яке передбачає оцінку іншого судового рішення, яке набрало законної сили, прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а отже рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту , а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Щодо заявлених вимог представника позивача про відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховує скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, а тому дані вимоги взагалі  не підлягають задоволенню.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, а отже апеляційну скаргу ДПС України необхідно задовольнити, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №320/43003/24 - скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 1 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України  - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №320/43003/24 - скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про стягнення заробітної плати - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман

Судді:                                                                                          М.І. Кобаль

                                                                                                    Ю.К. Черпак