ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2025 р.           Справа№ 910/14785/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Сибіги О.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця  Курносенко Геннадія Олександровича 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 05.03.2025 
у справі №910/14785/24 (суддя І.О. Андреїшина)
за позовом Фізичної особи-підприємця Курносенка Геннадія Олександровича
до Головного управління Національної поліції у місті Києві 
Державної казначейської служби України 
про стягнення 162 190,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

Фізична особа-підприємець Курносенко Геннадій Олександрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди, заподіяної майну у розмірі 62 190,00 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 серпня 2024 року старшим слідчим управляння Головного управління Національної поліції у місті Києві було проведено обшук нежитлового приміщення за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №752/16433/24 про надання дозволу на обшук за адресою: місто Харків, проспект Науки, будинок 7.
Під час проведення обшуку, за наказом старшого слідчого управляння Головного управління Національної поліції у місті Києві, інші співробітники поліції, які прибули на обшук, за допомогою спеціальних засобів - лому та болгарки, виламали двоє дверей у нежитловому приміщенні за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, яке перебуває в оренді у ФОП Курносенко Г.О.
Так, позивач стверджує, що фактично обшук нежитлового приміщення за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, було проведення без відповідного дозволу слідчого судді, оскільки будь-яких ухвал відносно надання дозволу на проведення обшуку за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, не постановлялося. 
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києві від 27 серпня 2024 року у справі №752/16433/24 клопотання задоволено, надано дозвіл слідчому СУ ГУ НП у м. Києві Бородичу Максиму Андрійовичу, слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №12024100000000650, відомості щодо якого внесені 25.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України на проведення обшуку за місцем розташування пункту обміну валют, за адресою: м. Харків, проспект Науки буд. 7.
Також позивач зазначає, що під час обшуку старшому слідчому СУ ГУ НП у м. Києві неодноразово наголошувалося на тому, що приміщення, у якому вони проводять обшук, має зовсім іншу адресу, ніж та, що вказана в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №752/16433/24 про надання дозволу на обшук.
Проте, за твердженнями позивача, вказані зауваження залишилися без уваги з боку старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві, і він продовжив проводити обшук, ламати двері та вилучати майно, що перебувало у нежитловому приміщенні за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18. 
Як зазначає позивач, вказані дії завдали йому значних душевних страждань, він пережив сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи та тривоги та негативно вплинув на стан його здоров`я.
Внаслідок таких дій старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ФОП Курносенко Г.О. заподіяно майнової та моральної шкоди, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у місті Києві грошові кошти у розмірі 62 190,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної майну та грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Судове рішення мотивовано встановленою судом обставиною відсутності складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення вказаного органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Також суд дійшов висновку про недоведеність позивачем всіх необхідних елементів цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди, зокрема, її наявності та причинно-наслідкового зв`язку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Курносенко Геннадій Олександрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 05.03.2025 у справі №910/14785/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи. При цьому скаржник стверджує, що:
- ФОП Курносенко Г.О. має право на рівні з власником орендованого приміщення захищати право власності на майно, зокрема, і у питаннях відшкодування шкоди, завданої такому майну. Тобто, для вирішення даної справи не має значення хто саме встановлював двері, адже, у будь-якому випадку ФОП Курносенко Г.О. має обов`язок перед власником орендованого приміщення повернути таке приміщення у стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального зносу. Так, саме ФОП Курносенко Г.О. у будь-якому випадку зазнає майнової шкоди, що полягає у приведені орендованого майно, що включає в себе усі конструктивні елементи, зокрема, двері, у нормальний стан. При цьому, позивач обґрунтовує позов не тим, що він встановив (встановить) нові двері, а самим фактом заподіяння неправомірними діями шкоди майну;
- психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Також апелянт зазначив, що попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи складає 15 000,00 грн.
Крім того, скаржник в прохальній частині апеляційної скарги просить розгляд апеляційної скарги проводити з викликом сторін.

Узагальнені доводи та заперечення сторін

28.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Відповідач-1, наголошує на тому, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Правові позиції зазначені у апеляційній скарзі є правовим обґрунтуванням позовних вимог, які вже розглянуті судом та за результатами їх розгляду ухвалено законне та справедливе судове рішення, яке повністю відповідає засадам господарського судочинства.
28.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній заперечив доводи наведені у відзиві та підтримав свою позицію викладену в апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2025 апеляційну скаргу у справі №910/14785/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Тарасенко К.В., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця  Курносенко Геннадій Олександрович на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №910/14785/24. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
27.03.2025 матеріали справи №910/14785/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14785/24.
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025, справу №910/14785/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Сибіга О.М., Кравчук Г.А.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01 листопада 2019 року між Фізичною особою підприємцем Курносенко Геннадієм Олександровичем та Фізичною особою підприємцем Бистровою Олександрою Анатоліївною було укладено договір оренди нежитлових приміщень, за умовами якого позивач отримав в користування нежитлове приміщення загальною площею 43,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 18.
Відповідно до п.7.2 договору оренди орендар повинен передати орендодавцеві об`єкт оренди в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі об`єкта в оренду, з урахуванням нормального зносу.
29 серпня 2024 року старшим слідчим управляння Головного управління Національної поліції у місті Києві було проведено обшук нежитлового приміщення за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №752/16433/24 про надання дозволу на обшук за адресою: місто Харків, проспект Науки, будинок 7.
Як зазначає позивач, під час проведення обшуку, за наказом старшого слідчого управляння Головного управління Національної поліції у місті Києві, інші співробітники поліції, які прибули на обшук, за допомогою спеціальних засобів - лому та болгарки, виламали двоє дверей у нежитловому приміщенні за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, яке перебуває в оренді у ФОП Курносенко Г.О.
Так, позивач стверджує, що фактично обшук нежитлового приміщення за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, було проведення без відповідного дозволу слідчого судді, оскільки будь-яких ухвал відносно надання дозволу на проведення обшуку за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18, не постановлялося. 
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києві від 27 серпня 2024 року у справі №752/16433/24 клопотання задоволено, надано дозвіл слідчому СУ ГУ НП у м. Києві Бородичу Максиму Андрійовичу, слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №12024100000000650, відомості щодо якого внесені 25.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України на проведення обшуку за місцем розташування пункту обміну валют, за адресою: м. Харків, проспект Науки буд. 7.
Також позивач зазначає, що під час обшуку старшому слідчому СУ ГУ НП у м. Києві неодноразово наголошувалося на тому, що приміщення, у якому вони проводять обшук, має зовсім іншу адресу, ніж та, що вказана в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27.08.2024 у справі №752/16433/24 про надання дозволу на обшук. Проте, вказані зауваження залишилися без уваги з боку старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві, і він продовжив проводити обшук, ламати двері та вилучати майно, що перебувало у нежитловому приміщенні за адресою: місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 18. 
10.09.2024 до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою звернувся адвокат Петракій Валерія Валеріївна, в інтересах Курсоненка Геннадія Олександровича , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.09.2024 у справі №752/16433/24 скаргу задоволено; зобов`язано старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві Сидорова Івана Олексійовича та слідчого СУ ГУНП у м. Києві Бородича Максима Андрійовича, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні та процесуального керівника у кримінальному провадженні №12024100000000650 від 25.05.2024 прокурора відділу Київської міської прокуратури Столярчука Сергія Олександровича повернути Курносенку Геннадію Олександровичу , тимчасово вилучене під час проведення 29.08.2024 обшуку на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року у справі №752/16433/23 (№1-кс/752/6815/24) про проведення обшуку за адресою: м. Харків, пр. Науки, 7, майно, згідно наведеного в ній переліку.
Позивач зазначає, що внаслідок таких дій старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ФОП Курносенко Г.О. заподіяно майнової та моральної шкоди, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом та просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у місті Києві грошові кошти у розмірі 62 190,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної майну та грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів сторін

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1) неправомірні дії цього органу, 2) наявність шкоди та 3) причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.
Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 та від 14.04.2020 у справі №925/1196/18.
Як вище встановлено судом, 01 листопада 2019 року між Фізичною особою підприємцем Курносенко Геннадієм Олександровичем та Фізичною особою підприємцем Бистровою Олександрою Анатоліївною було укладено договір оренди нежитлових приміщень, за умовами якого позивач отримав в користування нежитлове приміщення загальною площею 43,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 18.
Позивач посилається на те, що внаслідок проведення обшуку за адресою: Харків, вул. Данилевського, 18, було пошкоджено належне йому майно - двері в нежитловому приміщенні, що призвело до завдання майнової шкоди, яка становить 62  190,00 грн.
Так, пунктом 6.9 договору оренди визначено, що орендар має право здійснювати ремонт приміщення та поліпшення приміщення за попереднім погодженням з орендодавцем.
При цьому, попереднього погодження орендодавцем позивачем до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів того, що саме позивачем були встановлені нові двері.
В якості розміру понесення матеріальної шкоди позивачем надано звіт про визначення розміру матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди: пошкодження майна - дверей в нежитловому приміщенні, що належить орендарю - Фізичній особі-підприємцю Курносенку Геннадію Олександровичу внаслідок проведення досудового розслідування та проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до зазначеного звіту вартість заміщення конструктивних елементів (1 одиниця), яким заподіяно шкоду - 31 095,00 грн та вартість збитків, що призвели до завдання майнової шкоди - 62 190,00 грн.
Дослідивши наявний в матеріалах справи звіт, судом, серед іншого, встановлено, що причиною шкоди стало фізична та механічна дія на двері, зокрема, зі слів замовника (ФОП Курносенко Г.О.) двері було пошкоджено шляхом взлому ломом та болгаркою (розділ 5 звіту про визначення розміру матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди).
Більше того, в розділі 5 звіту про визначення розміру матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди зазначено, що двері, які пошкоджено, мають такі технічні характеристики: встановлено - 2019 (зі слів замовника), розміри - 80 см (ширина) х 200 см (висота); матеріал - сталеві (з посиленої сталі).
Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем були замовлені та встановлені за власні кошти двері у 2019 році та доказів того, що пошкоджені двері належать ФОП Курносенко Г.О. на праві приватної власності.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, за відсутності в матеріалах справи доказів у підтвердження того, що саме позивачу завдано матеріальної шкоди, а не власнику приміщення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем наявності складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення відповідного органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача-1 майнової шкоди у розмірі 62 190,00 грн не підлягає задоволенню.
Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Так, позивач стверджує, що проведений обшук завдав позивачу значних душевних страждань, він пережив сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи та тривоги та негативно вплинув на стан його здоров`я.
Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її пра. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода є втратою немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи).
Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Так само як у випадку з майновою шкодою, у контексті спірних правовідносин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1) неправомірна бездіяльність цього органу, 2) наявність моральної шкоди та 3) причинний зв`язок між протиправною бездіяльністю і заподіяною шкодою. При цьому тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, у той час як відсутність хоча б однієї з них виключає настання відповідальності.
Вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн позивач обгрунтовує зниженням престижу і довіри до його діяльності та інших немайнових прав останнього.
Крім цього, позивач зазначає, що у зв`язку з арештом комп`ютерної техніки (сервер) із вмістом базою 1С Підприємство позивач не зміг здійснювати належним чином господарську діяльність та змусило його призупинити господарську діяльність; після скасування арешту сервер, де зберігалася база 1С Підприємство, не було повернуто, відтак разом з обладнанням була також загублена й інформаційна база клієнтів, постачальників та більшість трудового колективу і фактично доведено до банкрутства; у зв`язку з неповерненням майна позивач не мав змоги брати участь у тендерних закупівлях на протязі 4 років у зв`язку з розповсюдження інформації по замовникам.
Однак, саме собою проведення обшуку не спричинює виникнення моральної шкоди у формі приниженням її ділової репутації, про що обгрунтовано виснував суд першої інстанції.
З наявних у матеріалах справи доказів судом не встановлено факту приниження ділової репутації позивача як юридичної особи, що спростовує наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав.
Оскільки позивачем не доведено всіх необхідних елементів цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди, зокрема, її наявності та причинно-наслідкового зв`язку, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про необгрнутованість вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав для її задоволення.
У свою чергу, викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони зводяться виключно до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця  Курносенко Геннадія Олександровича.
Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 05.03.2025 відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів також погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються судом на апелянта, оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Курносенко Геннадія Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №910/14785/24 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця  Курносенко Геннадія Олександровича.
Матеріали справи №910/14785/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                О.М. Сибіга