справа № 755/22011/24
провадження № 22-ц/824/10806/2025
головуючий у суді І інстанції Галаган В.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         24 червня 2025 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» про визнання трудових відносин припиненими,

В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» про визнання трудових відносин припиненими.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» про визнання трудових відносин припиненими.
Не погоджуючись із указаною ухвалою представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що підставою для відмови у відкритті провадження слугували ті ж самі аргументи, що й в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року у справі №755/22011/24, яка була предметом апеляційного розгляду та визнана незаконною. Так, суд першої інстанції, в супереч позиції судів вищої інстанції, продовжує наполягати, що даний спір є корпоративним та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Вказує, що позивач не є учасником ТОВ «ЛІЛАК» та не є членом його виконавчого органу.
Зазначає, що позивач звернувся із заявою про своє звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, а тому даний спір є трудовим та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, на що вказує відповідна судова практика. При цьому, навіть саме по собі обіймання посади керівника підприємства не може бути самостійною підставою для встановлення виключної юрисдикції такої справи господарським судам.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, згідно частини 4 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Скокін Л.Л. просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.
Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України підстав, за яких суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Такого висновку суд першої інстанції дійшов встановивши, що позивач ОСОБА_1 , яка на підставі трудового договору призначена на посаду комерційного директора ТОВ «Лілак», просить суд визнати трудові відносини із ТОВ «Лілак» припиненими. 
На переконання суду першої інстанції перебування позивача на посаді комерційного директора товариства з обмеженою відповідальністю є достатньою та самостійною підставою для висновку, що спір між сторонами виник щодо корпоративних прав на припинення участі в управлінні товариством, а тому суб`єктний склад учасників та зміст правовідносин сторін як таких, що виникли з господарських правовідносин, підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.
Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки визначальним для визначення юрисдикції спору є не сам факт перебування позивача на керівній посаді, а встановлення повноважень позивача у товаристві, зокрема як одноосібного виконавчого органу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у постановах від 10 вересня 2019 року в справі № 921/36/18, від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16, від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 127/27466/20, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі №366/3222/21 зазначено, що керівник - це посадова особа, яка наділена адміністративною владою щодо очолюваного нею певного колективу працівників (службовців) і здійснює внутрішньоорганізаційне управління ним. Розрізняють керівників: лінійних - здійснюють комплексне управління об`єктом у цілому та всіма його підрозділами, функціональних - керують всередині організаційних структур виконанням певних функцій управління або елементами цих функцій.
Отже, категорія «керівник» є загальним поняттям, що вказує на особу, яка має функції управління.
Під поняття «керівник підприємства», враховуючи функціональні повноваження, підпадають особи, які виконують обов`язки організаційно-розпорядчі (керівництво трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності) чи адміністративно-господарські (обов`язки з управління або розпорядження державним майном).
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). Частинами першою-четвертою статті 99 ЦК України передбачено, зокрема, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.
Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). Органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган (частина перша статті 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Саме на необхідність перевірки наведених обставин звертав увагу суд апеляційної інстанції в ухвалі 04 березня 2025 року указуючи, що як вбачається з матеріалів справи, відсутні були докази, що ОСОБА_1 є учасником ТОВ «Лілак» та була його керівником або членом виконавчого органу.
ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «Лілак» на посаду комерційного директора не на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лілак», а на підставі трудового договору (контракту) №002 від 22 січня 2024 року, укладеного між нею та ТОВ «Лілак» в особі генерального директора Альберта Вугмана.
Із змісту трудового договору (контракту) №002 від 22 січня 2024 року вбачається, що посада комерційного директора в ТОВ «Лілак» є посадою найманого працівника.
В матеріалах справи відсутні установчі документи ТОВ «Лілак», які б підтверджували інше.
Загально доступна інформація в мережі Інтернет містить лише інформацію щодо Альберта Михайловича Вугмана як уповноваженої особи товариства.
Судом першої інстанції не зазначено, на підставі яких доказів суд дійшов висновку, що позивач виконувала обов`язки, які входять до повноважень одноосібного виконавчого органу.
З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про те, що спір підлягає розгляду в господарських судах, є передчасними.
Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1   задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                        С.О. Журба