ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5282/25 Справа № 210/5827/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 210/5827/23 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, заступник директора Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради Красовський Михайло Вікторович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року, яка постановлена суддею Скотарем Р. Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року Державна казначейська служба України звернулась до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду.
В обґрунтування заяви про зміну способу виконання рішення суду зазначено, що на виконанні в органах Казначейства перебуває виконавчий лист Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2024 року у справі № 210/5827/23 щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень.
Розглянувши подані стягувачем документи, Казначейство повідомляє про наявність обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення. Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року зазначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації).
Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів.
Окремо звертає увагу, що порядок безспірного списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, регламентується пунктами 41- 46 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845.
Судові рішення підлягають обов`язковому виконанню, однак спосіб у вигляді стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, яка фактично завдана органами місцевого самоврядування - унеможливлює виконання рішення суду по справі, тому Казначейство вважає за необхідне порушити клопотання щодо встановлення способу і порядку виконання поточного рішення, а саме встановити стягнення моральної шкоди з місцевого бюджету міста Кривого Рогу, оскільки заподіювачем шкоди є орган місцевого самоврядування, а саме – Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, а не стягнення з державного бюджету України.
На підставі наведеного вище Державна казначейська служба України просила суд задовольнити клопотання про встановлення способу і порядку виконання поточного рішення, а саме замість способу виконання: - «стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною постановою № ОМС-ДН1667/АВ-ВП/П/ТД-ФС від 16листопада 2018 року у розмірі 25 000 гривень» встановити наступний спосіб виконання: - «стягнення з місцевого бюджету міста Кривого Рогу на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною постановою № ОМС-ДН1667/АВ-ВП/П/ТД-ФС від 16 листопада 2018 року у розмірі 25 000 гривень».
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року заяву  Державної казначейської служби України про зміну способу виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської служби України, Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, заступника директора Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради Красовського М.В., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заяву про зміну способу виконання рішення суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. 
Таким чином вказаним розділом та постановою не передбачено стягнень коштів державного бюджету за протиправні дії органу місцевого самоврядування. 
Натомість вказаною постановою передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку. 
Під час виконання виконавчого документа суду про стягнення надходжень бюджету, крім бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, орган Казначейства повідомляє протягом п`яти робочих днів після надходження такого документа відповідному органові, що контролює справляння надходжень бюджету (в разі безспірного списання коштів місцевого бюджету - також відповідному фінансовому органу), про надходження зазначеного виконавчого документа. Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів тобто на виконання рішення щодо стягнення коштів місцевого бюджету існує зовсім інший механізм, який прямо передбачений вказаною постановою та суперечить визначеному судом механізму виконання рішення, що породжує за собою неможливість у виконанні даного рішення. 
Отже, Казначейство наголошує на неможливості стягнення коштів державного бюджету за дії органів місцевого самоврядування. 
Окремо апелянт звертає увагу, що порядок безспірного списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, регламентується пунктами 41- 46 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845. Судові рішення підлягають обов`язковому виконанню, однак спосіб у вигляді стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, яка фактично завдана органами місцевого самоврядування - унеможливлює виконання рішення суду по справі, Казначейство вважає за необхідне порушити клопотання щодо встановлення способу і порядку виконання поточного рішення, а саме встановити стягнення моральної шкоди з місцевого бюджету міста Кривого Рогу, оскільки заподіювачем шкоди є орган місцевого самоврядування, а саме – Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, а не стягнення з державного бюджету України. 
Зазначена позиція повністю узгоджується зі змістом судового рішення, оскільки і судом першої інстанції, і апеляційним судом у поточній справі факт того, що заподіяна шкода є наслідком діяльності конкретного органу місцевого самоврядування – встановлений і доказування у даному випадку не потребує. Відтак спосіб стягнення шкоди саме за рахунок Державного бюджету України не узгоджується із встановленими обставинами справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради – адвоката Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги Державної казначейської служби України, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу по справі № 210/5827/23 від 13 березня 2024 року, позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської служби України, Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, заступника директора Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради Красовського М.В. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради - задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (ідентифікаційний код 37567646), шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною постановою №ОМС-ДН1660/1667/АВ-ВП/П/ТД-ФС від 16 листопада 2018 року у розмірі 25 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено (том 1 а.с. а.с.191-197).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року змінено, ухвалено викласти абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною постановою № ОМС-ДН1660/1667/АВ-ВП/П/ТД-ФС від 16 листопада 2018 року у розмірі 25 000 гривень». В іншій частині рішення суду залишено без змін» (том 2 а.с.116-120).
Статтею 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. За змістом цього принципу судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.
Статтею 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках визначених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або заміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Так, поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
У постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі № 130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.
Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті». Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.
Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту позивача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі абсолютної неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Але під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.
Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.
При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.
З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.
Необхідною умовою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, є наявність виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.
Відмовляючи у задоволенні заяви Державної казначейської служби України про зміну способу виконання рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний у заяві спосіб виконання рішення фактично змінює рішення суду по суті та самостійно змінює спосіб захисту, передбачений положеннями ст.16 ЦК України та заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, що роблять неможливим виконання рішення суду.
Дослідивши доводи викладені у заяві та апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що заява Державної казначейської служби України не містить жодних фактів та доказів на обґрунтування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, також дані факти не підтверджені і матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, є безпідставними, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду та застосовані під час розгляду даної справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до положень ст.367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: