ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14099/23                                                  Головуючий у І інстанції - Кушнова А.О.
                                                                                               Суддя-доповідач - Мельничук В.П.                                                                      

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                           суддів:                        Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» до Головного управління ДПС у            м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління ДПС у Київській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 09.01.2023 № 8043841/44086155 про відмову у реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної податкової накладної від 15.12.2022 № 5;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» від 15.12.2022 № 5 в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав про протиправність оскаржуваного рішення з підстав, що при його прийнятті не враховано пакет документів та пояснення, що надані Позивачем. Крім того, оскаржуване рішення не містить чіткого визначення підстав та мотивів відмови в реєстрації податкової накладної від 15 грудня       2022 року № 5.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ГУ ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків-коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 09.01.2023 № 8043841/44086155 про відмову в реєстрації податкової накладної від 15.12.2022 № 5.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» від 15.12.2022 № 5 в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного подання на реєстрацію 22.12.2022.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у              м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві посилалося на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Крім того, Головним управлінням ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі вказано, що у квитанції зазначено конкретні підстави не прийняття податкової накладної. Вважає, що контролюючий орган діяв у межах та у спосіб, визначений Податковим кодексом України для забезпечення адміністрування та справляння обов`язкових платежів на території України.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у               м. Києві, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідало нормам чинного законодавства.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року - без змін.
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПСу м. Києві на користь Позивача витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000,00 грн.
Відповідачам було надіслано на їх офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі через систему «Електронний суд» лист, яким повідомлено про розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» про ухвалення додаткового рішення у даній адміністративній справі.
Клопотання, пояснення або заперечення на вказану заяву до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Відповідно до ч. 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 статті 143 КАС України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ч. 5 статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1, п. 1 частини 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До суду, Позивачем, для підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, було подано: договір про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 14.03.2023 № 14/03/23-01; додаткову угоду         № 31/12/24-01 від 31.12.2024 до Договору про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 14.03.2023 № 14/03/23-01; Акт здачі-приймання послуг з правової (правничої) допомоги адвоката від 08 липня 2025 року № 14099 за Договором про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 14.03.2023 № 14/03/23-01; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9786/10 від 18.02.2021; Ордер на надання правничої допомоги від 21.10.2024 серія АІ № 1730380; Рахунок на оплату від 08.07.2025 № 14099.
Між Позивачем (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Веріть» (Виконавець) укладено Договір про надання професійної правової (правничої) допомоги адвоката та юридичних послуг від 14.03.2023 № 14/03/23-01, відповідно до п.п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правової (правничої) допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
Як вбачається з Акта здачі-приймання послуг з правової (правничої) допомоги адвоката від 08 липня 2025 року № 14099, Виконавець здав надав, а Клієнт прийняв наступні послуги:
Аналіз то опрацювання апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, пошук актуальної судової практики з подальшою підготовкою відзиву на апеляційну скаргу і подачею до суду (2 години), результатом чого є відповідна постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі № 320/14099/23, якою у задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві відмовлено, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року - залишено без змін.
За правилами ч.ч. 1, 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), (частина сьома статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Вказане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17 (73021615) та від 11 квітня    2018 року у справі № 814/698/16 (73356068).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 року у справі № 821/1594/17.
Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 року у справі № 803/1032/18 підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`ємом наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Також, Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 580/3324/19 дійшов висновку, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність та неминучість.
Колегія суддів при вирішенні питання витрат на професійну правничу допомогу вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом. Таким чином, колегія суддів вважає за потрібне присудити понесені Позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1 500,00 грн.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 241, 242, 243, 252, 308, 311, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» (01103, м. Київ, вулиця Менделєєва, буд. 12,     офіс 94/1, код ЄДРПОУ 44086155) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 1 500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн.
В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестмонт» про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                      В.В. Файдюк