ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року 
м. Київ

справа № 320/15127/23
касаційне провадження № К/990/22679/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Файдюк В.В.; судді: Карпушова О.В., Мєзєнцев Є.І.)
у справі № 320/15127/23
за позовом Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД., (Китайська Народна Республіка), що діє через зареєстроване в Україні постійне Представництво «Xinjiang Communications Construction Group Co., Ltd» (Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД.),
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД., (Китайська Народна Республіка), що діє через зареєстроване в Україні постійне Представництво «Xinjiang Communications Construction Group Co., Ltd» (Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД.), (далі - позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 січня 2023 року № 00043840702, № 00043870702, № 00043890702.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 31 січня 2025 року позов задовольнив. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою від 31 березня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд залишив без руху апеляційну скаргу податкового органу, оскільки вона не відповідала вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надав відповідачу строк протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для зазначення підстав поновлення пропущеного строку та надання доказів сплати судового збору.
На виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року ГУ ДПС у м. Києві подало заяву про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що не мав можливості своєчасно звернутися з апеляційною скаргою, оскільки ГУ ДПС у м. Києві не є розпорядником електронного кабінету, а таким є Державна податкова служба України. Судове рішення контролюючий орган отримав лише 05 березня 2025 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження, водночас вже 21 березня 2025 року забезпечив подання апеляційної скарги, тобто без зайвих зволікань. 
Шостий апеляційний адміністративний суд відхилив доводи податкового органу, наведені в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, про що постановив ухвалу від 21 квітня 2025 року. 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено доставлення до електронного кабінету ГУ ДПС у м. Києві оскаржуваного рішення суду першої інстанції 01 лютого 2025 року. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 05 березня 2025 року. Проте апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції 21 березня 2025 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.
Не погодившись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Мотивуючи касаційну скаргу, податковий орган наголошує, що з незалежних від нього причин отримав оскаржуване рішення суду першої інстанції лише 05 березня 2025 року, тому строк на апеляційне оскарження повинен обчислюватися з цієї дати. Відповідач зауважує, що звернувся з апеляційною скаргою 21 березня 2025 року, тобто через п`ятнадцять днів після отримання рішення. Отже, податковим органом без жодних зволікань вчинялись усі можливі від нього дії для своєчасного подання апеляційної скарги.
Верховний Суд ухвалою від 01 липня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві.
28 липня 2025 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
За приписами частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Отже, законом визначені процесуальні строки на апеляційне оскарження судового рішення, після спливу яких вважається, що такий строк пропущений. Відлік такого строку законодавець пов`язує з днем проголошення судового рішення або складення його повного тексту. Водночас, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Аналіз указаних норм свідчить, що у разі подання апеляційної скарги після закінчення строку, установленого статтею 295 КАС України, та визнання неповажними зазначених підстав для поновлення строку, суд зобов`язаний залишити таку апеляційну скаргу без руху із наданням скаржнику можливості подати заяву про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку, яким суд має надати оцінку щодо їх поважності. При цьому за вказаною нормою закону однією з обставин, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, є неподання у строк, визначений судом, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.
При вирішенні питання про поновлення строку в межах кожної конкретної справи суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які вона вчиняла, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду та оцінює їх в сукупності.
Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.
Частина друга статті 44 КАС України передбачає обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Наведеною процесуальною нормою окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі.
Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку, зокрема на апеляційне оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що несвоєчасне отримання копії рішення суду від 31 січня 2025 року у цій справі через неналежну організацію процесу із отримання документів у підсистемі «Електронний суд» не є поважною причиною пропуску строку, водночас при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин суд має враховувати всі обставини, які мали місце під час підготовки та подання апеляційної скарги, зокрема, період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу тощо. Суди мають ураховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усі можливі та залежні від неї дії у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.
Матеріали справи свідчать, що до електронного кабінету ГУ ДПС у м. Києві оскаржуване рішення суду першої інстанції було доставлено 01 лютого 2025 року. Останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 05 березня 2025 року. Апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції 21 березня 2025 року.
Відповідач наголошує, що з незалежних від нього причин отримав оскаржуване рішення суду першої інстанції 05 березня 2025 року, а звернувся з апеляційною скаргою 21 березня 2025 року, тобто через п`ятнадцять днів після отримання рішення.
Верховний Суд вважає, що в цьому випадку подання апеляційної скарги відбулось впродовж розумного строку після отримання копії рішення суду першої інстанції, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.
Обставини цієї справи, зокрема й те, що відповідач сплатив судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, є свідченням того, що податковий орган намагався вчинити усі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на апеляційне оскарження.
Зважаючи на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права, допущено надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права відповідача на судовий захист.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Підсумовуючи викладене, ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                І. А. Гончарова
Судді                                                                                                    І. Я. Олендер
          Р. Ф. Ханова