ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р.                                                             Справа № 914/1830/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача – Блонський М.А.
від відповідача (скаржника) – Катрич П.С. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Гарант ЛТД 1”, вих.№05/11 від 05 листопада 2024 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року (повний текст підписано 16.10.2024), суддя Мороз Н.В.
у справі №914/1830/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Кранбудмонтаж”, смт. Добротвір, Львівська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Гарант ЛТД 1”, с. Губник, Вінницька область
про стягнення 1 313 488,69 грн

встановив:
20 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кранбудмонтаж» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант ЛТД 1» про стягнення заборгованості в сумі 1  313  488,69 грн, з яких: 805 000 грн – основний борг, 391  593,42 грн – інфляційні втрати, 83  741,15 грн – 3% річних та 33  154,12 грн – пеня.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року у справі № 914/1830/24 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 805 000,00 грн основного боргу, 391 593,42 грн інфляційних нарахувань, 83 741,15 грн 3% річних, 33 154,12 грн пені, 15 761,86 грн судового збору та 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду мотивоване тим, що на виконання взятих на себе за договором субпідряду зобов`язань, Товариством з обмеженою відповідальністю «Кранбудмонтаж» виконано роботи на загальну суму 910 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг), водночас, в порушення взятих на себе за договором зобов`язань, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант ЛТД 1» лише частково оплачено виконані субпідрядником роботи на суму 105 000,00 грн, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 805 000,00 грн. Вимогу про стягнення основного боргу суд визнав підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Поряд з цим, перевіривши розрахунки позивача, суд першої інстанції визнав обгрунтованими вимоги щодо стягнення 391 593,42 грн інфляційних нарахувань, 83 741,15 грн 3% річних та 33 154,12 грн пені. Водночас судом здійснено розподіл судових витрат. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд взяв до уваги відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень щодо оцінки доказів на власний розсуд, дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума в розмірі 25 000,00 грн відповідає критеріям реальності та розумності, є співмірною зі складністю справи та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт та підлягає до задоволення в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Гарант ЛТД 1” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року у справі № 914/1830/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що сторони у договорі субпідряду погодили, що спори і розбіжності, що виникають між сторонами в ході виконання договору, вирішуються між ними шляхом ведення переговорів, а у випадку, якщо сторони не досягли згоди шляхом ведення переговорів, спори і розбіжності передаються на розгляд до господарського суду відповідно до вимог законодавства України; спори, що виникають між сторонами з приводу виконання своїх зобов`язань за договором, передаються на розгляд господарського суду за умови додержання порядку їх досудового (претензійного) врегулювання (п.п.7.1-7.3). Разом з тим, наголошує, що позивачем не було дотримано вказаних умов договору та передчасно подано цей позов до суду. Також зазначає, що сторонами визначено умови договору щодо якості та об`єму виконаних робіт, які підтверджуються службою авторського нагляду та технагляду ЛМКП «Львівтеплоенерго», а однією з умов остаточного розрахунку за виконані роботи сторони погодили підписання акту приймання вузла обліку теплової енергії. Відтак, посилаючись на відсутність підтвердженого службою авторського нагляду та технагляду ЛМКП «Львівтеплоенерго» об`єму виконаних робіт та підписаного акту приймання вузла обліку теплової енергії, вважає, що обовязок відповідача щодо оплати виконаних робіт не настав.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.
Судові засідання в суді апеляційної інстанції проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на підставі заяв представника відповідача та відповідних ухвал суду.
Ухвалою суду від 26 березня 2025 року розгляд справи призначено на 13 травня 2025 року.
Ухвалою суду від 13 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 червня 2025 року.
02 червня 2025 року від скаржника до суду надійшло клопотання про витребування доказів.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про залишення такого без розгляду, оскільки відповідач не навів будь-яких обставин, які б перешкоджали йому звернутися з таким клопотанням у межах строків, передбачених процесуальним законом до суду першої інстанції. Водночас, таке не було заявлено разом із поданням апеляційної скарги.
За імперативним приписом частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року у справі № 914/1830/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кранбудмонтаж» (за договором субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант ЛТД 1» (за договором підрядник) укладено договір субпідряду № 10-1220 на монтажні роботи систем опалення.
Відповідно до п.1.1 Договору субпідрядник зобов`язується виконати передбачені цим договором та додатками до нього монтажні роботи систем опалення згідно проектної документації замовника (ЛМКП «Львівтеплоенерго») та державних будівельних норм і правил, а саме: монтаж Індивідуального теплового пункту (ІТП) - далі «Об`єкт», за адресами згідно додатків до договору по відповідній специфікації та здійснити його підключення до мереж ТІ, Т2, Т11, Т21, ТЗ, Т4, В1 згідно специфікації підключення в межах погодженої договірної ціни, а підрядник зобов`язується надати субпідряднику обладнання та матеріали необхідні для підключення ІТП згідно відповідної специфікації (акту прийому-передачі матеріалів та обладнання в монтаж), приймати та оплачувати вартість виконуваних робіт в порядку та строки, передбачені умовами даного договору.
Згідно з п.2.1 Договору вартість робіт за договором визначається кошторисом (додаток № 1 до договору), сумою вартості усіх актів виконаних робіт згідно додатків до даного договору. Платіж по договору здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів після підписання сторонами акту/актів здачі-приймання робіт, у тому числі проміжних. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт, але не раніше підписання акту приймання вузла обліку теплової енергії. Загальна ціна цього договору визначається як сума вартості всіх виконаних робіт, відповідно до підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт, протягом строку дії цього договору.
Розрахунки за надані послуги, визначені цим договором, здійснюються у безготівковій формі шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника. Датою оплати вартості робіт є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника (п.2.2 Договору). 
У п.3.1 Договору сторони домовились, що терміни виконання кожного виду робіт погоджуються сторонами у додаткових угодах та/або додатках та/або актах виконаних робіт.
Пунктом 4.2.3 Договору передбачено, що підрядник зобов`язується оплачувати вартість робіт у строки та розмірах, визначених умовами даного договору.
Субпідрядник має право вимагати від підрядника оплатити роботи, виконані у відповідності з умовами даного договору належним чином (п.4.3.3 Договору). 
Відповідно до п.5.1 Договору здача-приймання виконаних субпідрядних робіт оформляється актом здачі-приймання виконаних субпідрядних робіт (надалі - "Акт"), який підписується обома сторонами на протязі дії договору після проведення гідравлічних випробувань, що оформляється відповідним актом.
Пунктом 5.5 Договору визначено, що підписання акту здачі-приймання виконаних робіт є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.
У п.6.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення строків здійснення платежів підрядник сплачує субпідряднику пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення оплати за весь період прострочення.
Згідно з п.п.7.1-7.3 Договору спори і розбіжності, що виникають між сторонами в ході виконання договору, вирішуються між ними шляхом ведення переговорів. У випадку, якщо сторони не досягли згоди шляхом ведення переговорів, спори і розбіжності передаються на розгляд до господарського суду відповідно до вимог законодавства України. Спори, що виникають між сторонами з приводу виконання своїх зобов`язань за договором, передаються на розгляд господарського суду за умови додержання порядку їх досудового (претензійного) врегулювання.
Відповідно до п.9.1 Договору останній вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Як вбачається з кошторису на виконання робіт по монтажу індивідуальних теплових пунктів у м. Львів, що є додатком № 1 до договору підряду № 10-1220 від 10.12.2020, місцем виконання договору є м. Львів, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією проєкту щодо житлового будинку по вул. Зубрівській, 28 у м. Львові.
На виконання умов договору субпідряду Товариством з обмеженою відповідальністю «Кранбудмонтаж» виконано роботи за договором на загальну суму 910 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: №1 від 28.12.2020 на суму 140 000,00 грн; № 2 від 28.12.2020 на суму 140 000,00 грн; № 1 від 26.02.2021 на суму 240 000,00 грн; № 2 від 26.02.2021 на суму 240000,00 грн; № 3 від 26.02.2021 на суму 120 000,00 грн; № 4 від 31.03.2021 на суму 15 000,00 грн та № 5 від 31.03.2021 на суму 15 000,00 грн.
Однак, в порушення взятих на себе за договором зобов`язань, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант ЛТД 1» лише частково оплачено виконані субпідрядником роботи на суму 105 000,00 грн, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 805 000,00 грн.
У зв`язку з несплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант ЛТД 1» заборгованості добровільно, у липні 2024 року ТОВ «Кранбудмонтаж» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТОВ «Гарант ЛТД 1» заборгованості в сумі 1 313 488,69 грн, з яких: 805 000 грн – основний борг, 391 593,42 грн – інфляційні втрати, 83 741,15 грн – 3% річних та 33 154,12 грн – пеня.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
В силу положень ст.838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником – як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст.854 ЦК України).
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт за договором на загальну суму 910 000,00 грн. Відповідні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані представниками обох сторін, в тому числі і відповідачем без жодних зауважень, що свідчить про прийняття ним робіт, виконаних позивачем.
Водночас відповідачем оплачено лише роботи на суму 105 000 грн, у зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 805 000 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно відхилив посилання відповідача на порушення позивачем умов договору щодо досудового врегулювання спору, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
В силу ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною (ч.5 ст.4 ГПК України).
З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про передчасне звернення позивача до суду з позовом.
Більше того, обов`язок оплати виконаних позивачем робіт виник у відповідача на підставі умов договору та підписаних актів здачі-приймання робіт. Так, у п.2.1 Договору сторони погодили, що платіж по договору здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів після підписання сторонами акту/актів здачі-приймання робіт, у тому числі проміжних, а у відповідності до п.5.5 Договору підписання акту здачі-приймання виконаних робіт є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами. Відтак, момент виконання відповідачем обов`язку з оплати виконаних робіт не пов`язувався з обставиною звернення позивача з відповідною претензією до відповідача.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає підставними та обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 805 000 грн.
Щодо доводів скаржника про те, що строк оплати не настав, з огляду на відсутність підтвердженого службою авторського нагляду та технагляду ЛМКП «Львівтеплоенерго» об`єму виконаних робіт та підписаного акту приймання вузла обліку теплової енергії, колегія суддів наголошує, що вказані обставини не були предметом дослідження під час розгляду справи судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутній договір підряду, а серед умов договору субпідряду № 10-1220 від 10 грудня 2020 року не передбачено обов`язку субпідрядника (позивача) вчиняти будь-які дії щодо приймання вузла обліку теплової енергії.
Як зазначено судом вище, сторони домовились, що платіж по договору здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів після підписання сторонами акту/актів здачі-приймання робіт, у тому числі проміжних, а підписання акту здачі-приймання виконаних робіт є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п.5.5 Договору).
Слід зазначити, що акти здачі-приймання робіт підписані представником відповідача без жодних зауважень, в тому числі і щодо якості та об`єму виконаних субпідрядником робіт.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).
З огляду на наведене доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі є безпідставними.
Крім цього, позивач також просить стягнути з відповідача 391 593,42 грн – інфляційних втрат, 83 741,15 грн – 3% річних та 33 154,12 грн – пені.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання  за кожен день прострочення виконання.
У п.6.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення строків здійснення платежів підрядник сплачує субпідряднику пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення оплати за весь період прострочення.
З огляду на наведене, перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та підставність позовних вимог щодо стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Щодо позовної давності, колегія суддів зазначає таке:
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
В силу ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Поряд з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
Поряд з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, дію воєнного стану було неодноразово продовжено. Зокрема, Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024, дію воєнного стану продовжено до 09.11.2024.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим ЗУ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З цим позовом до суду ТОВ «Кранбудмонтаж» звернулося – 20 липня 2024 року, відтак, ним не пропущено позовну давність.
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2024 року у справі № 914/1830/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант ЛТД 1» – без задоволення.
Матеріали справи № 914/1830/24 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 09 червня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.