КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

Провадження 33/824/2610/2025                                                                                                          Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 359/12187/24                                                                                                                               Суддя у І інстанції: Ткаченко Д.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
18 липня 2025 року                                                                                                     м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду                                                 Васильєва М.А.
за участю:
захисника                                                                                                          Ковальчук Н.О.
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,                                                             ОСОБА_1 
інспекторів поліції                                                                                          Федотова М.П.
                                                                                                                              Грищука В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючий за адресою:  АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, 
В С Т А Н О В И Л А:
            Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 5 листопада 2024 року о 10.30 год. по вул. Нова, 4, в м. Бориспіль, Київська область, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta» державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я він відмовився під час безперервної відеофіксації, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
 
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючись на положення ст. 7, 251, 252, 266 КУпАП, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, судову практику Верховного  Суду (справа № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року), Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, п.п. 2.5, 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 9 листопада 2015 № 1452/735, Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, апелянт вважає, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, обґрунтував подію адміністративного правопорушення та відповідно склад адміністративного правопорушення лише свідченнями свідка ОСОБА_2 . При цьому судом встановлено, що даний свідок ОСОБА_2 є членом громадської організації «Українська служба порятунку 931». Свідок ОСОБА_2 вказав, що сусідка ОСОБА_3 також була свідком, як він ( ОСОБА_1 ) керував транспортним засобом. Разом з тим, апелянт звертає увагу, що даний свідок   ОСОБА_2 викликався судом 2 рази і жодного разу не з`являвся у судові засідання та не відповідав на телефонні дзвінки від секретаря, проте суддя в ході судового засідання набрав на якийсь інший йому відомий номер телефону даного свідка ОСОБА_2 , і останній прибув до суду за 10 хвилин та надав свідчення. Вважає, що суд першої інстанції, діючи всупереч п. 4 ч. 3  ст. 129 Конституції України при розгляді даної справи збирав докази щодо його ( ОСОБА_1 ) винуватості.  
Зі свідчень свідка ОСОБА_2 суд дійшов висновків про те, що цим свідком підтверджено факт керування автомобілем ОСОБА_1 , проте, на переконання апелянта, такий висновок судом зроблений не об`єктивно, оскільки з відеозапису вбачається, що саме поліцейський виказував та надиктовував свідку ОСОБА_2 , що необхідно писати у своїх поясненнях (диск 1 запис зроблено о 11:45 год.). З огляду на зміст пояснень, долучених до протоколу, також вбачається, що такі пояснення писались різними почерками та не містять підпису свідка ОСОБА_2 .
Апелянт звертає увагу, що в ході судового засідання свідок ОСОБА_2 вказав, що є громадським активістом та неодноразово приймав участь у подібних судових засіданнях для притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У судовому засіданні було встановлено, що свідком ОСОБА_2 викликано поліцію для складання протоколу щодо нього ( ОСОБА_1 ) у зв`язку з тим, що у них виник конфлікт щодо паркомісця, яке зайняв він ( ОСОБА_1 ), припаркувавши ще в ранці (приблизно о 9:30 год.) свій автомобіль біля під`їзду за адресою, де проживає ОСОБА_2 , оскільки вони проживають недалеко один від одного. Саме ці обставини, на переконання апелянта,  призвели до подальшого конфлікту та виклику поліції ОСОБА_2 . У ході судового засідання він (апелянт) пояснював, що автомобілем у стані сп`яніння не керував, ключ не був вставлений у замковий отвір, двигун не був заведений, пояснюючи суду, що повернувся до свого автомобіля, щоб забрати залишений у ньому повербанк і зарядку до свого мобільного телефону, саме тоді і розпочався конфлікт з  ОСОБА_2 , який потім викликав поліцію для складання протоколу. Свідок   ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто, саме біля його під`їзду і того дня ним і був припаркований його ( ОСОБА_1 ) автомобіль. Вважає, що суд при винесенні оскаржуваної постанови залишив поза увагою дані обставини, судом враховані тільки пояснення свідка, які не відповідають фактичним обставинам справи, проте він ( ОСОБА_1 ) неодноразово виказував, що його автомобіль був припаркований з боку дороги, нікуди не рухався 5 листопада 2024 року, а перебування поруч з автомобілем, біля автомобіля або в автомобілі з ознаками алкогольного сп`яніння не є доказом керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. 
 Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази про рух транспортного засобу, відсутні докази керування ним транспортним засобом та не має жодного доказу, що автомобіль взагалі рухався, оскільки з наданих матеріалів вбачається лише ті обставини, що транспортний засіб стояв лише на одному місці, і все вищенаведене, на переконання апелянта, вказує на відсутність обставин керування ним транспортним засобом, що, у свою чергу,  свідчить про відсутність в його діях об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та виключає відповідальність за цією статтею. Проте, як зазначає апелянт, всупереч вимог чинного законодавства, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння і фактично всупереч процедурі було витрачено його ( ОСОБА_1 ) час та складено протокол, який  не відповідає фактичним обставинам справи.
Окремо звертається увага, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено на відеозаписі, який розпочинається об 11.24 год., події, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 10.30 год. Проте він ( ОСОБА_1 ) неодноразово повторював, що він не керував транспортним засобом, а тому і керування ним автомобілем на бодікамеру не зафіксовано, однак працівники поліції жодним чином не реагували на його пояснення. Окрім того, у подальшому він ( ОСОБА_1 ) категорично заперечував керування ним автомобілем, однак працівники поліції жодним чином не реагують на його пояснення та посилаються на своє власне переконання та відеозапис, який, нібито, підтверджує його рух на автомобілі. При цьому вказаного відеозапису працівниками поліції до матеріалів справи не долучено.
Окрім того,  апелянт вважає, що судом при розгляді даної справи залишено поза увагою, що огляд на стан його ( ОСОБА_1 ) сп`яніння було проведене на місці «стоянки його автомобіля», а не«на місці зупинки» автомобіля. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не був складений у двох примірниках та не вручений йому, як особі, щодо якого проводився цей огляд. У матеріалах справи докази такого вручення відсутні, що свідчить про порушення працівниками поліції п. 6 та п. 10 Інструкціїпро порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апелянт звертає увагу, що проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння повинно містити відповідний алгоритм дій працівника поліції, який проводить такий огляд зі складанням відповідних документів, однак, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що у порушення норм чинного законодавства дії виконані не були, що, у свою чергу, свідчить про те, що огляд на стан сп`яніння, проведений працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, є недійсним.
З огляду на наявні істотні порушення при проведенні його ( ОСОБА_1 ) огляду на стан сп`яніння та складанні за його результатами протоколу про адміністративне правопорушення, апелянт вважає вказаний протокол та додані  до нього матеріали недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП. будь-які належні, допустимі докази,  які б з достатністю вказували на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, і всі сумніви щодо доведеності його вини у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.
Враховуючи наведене, апелянт вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на що, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення інспекторів поліції, дослідивши наявні у справі докази та додатково долучені під час апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку. 
 
Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. 
 
Всупереч доводів апеляційної скарги, суддя місцевого суду, в повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону. 
 
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого,  зобов`язаний:
-  виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського у разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, пунктом 6, 7 Розділу 1, Розділами ІІ та ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України,  Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за  № 1452/735.  
Відповідно до наведених нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, а у разі, коли водій транспортного засобу відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його  результатами, така особа направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційним переглядом установлено, що суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1  виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та правильно застосував норми матеріального права. 
 
З матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови встановлено, що суд першої інстанції,  заслухавши:
- пояснення ОСОБА_1 , який вину не визнав та пояснив, що вказаним транспортним засобом він не керував, а тому і відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; що він лише перебував у припаркованому автомобілі і прийшов з дому, щоб взяти з авто повербанк, який забув в автомобілі;  руху автомобіля він не здійснював. Саме в той час приїхав свідок ОСОБА_2 , якому не сподобалось, як він ( ОСОБА_1 ) припаркував автомобіль, зробив йому зауваження, почався конфлікт і потім свідок вирішив викликати поліцію;
- захисник звернула увагу суду на відсутність у справі доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та суттєвими порушеннями з боку працівників поліції. Просила провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення;
- свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що на власні очі бачив як 5 листопада 2024 року у м. Бориспіль водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta» державний номерний знак НОМЕР_2 . Він  ( ОСОБА_2 ) став випадковим очевидцем того, як ОСОБА_1 здійснював дивні маневри на своєму автомобілі, внаслідок чого ледве не збив дитину на пішохідному переході. Після цих подій він ( ОСОБА_2 )  поїхав за ним з метою зупинки водія. Коли ОСОБА_1 припаркувався біля будинку,  він ( ОСОБА_2 ) одразу підбіг до нього, відчинив двері і, побачив ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 звернув увагу суду, що в машині був запах алкоголю і, крім водія, у даному транспортному засобі нікого не було. Він сказав водію заглушити машину, щоб останній в такому стані уподальшому не їхав нікуди, але останній почав лайку. Саме такі дії  ОСОБА_1  стали підставою для виклику поліції. Крім поліції, він ( ОСОБА_2 ) проінформував про подію ВГО «Українська служба порятунку», так як він є членом громадської організації «Українська служба порятунку 911». Також у його ( ОСОБА_2 ) присутності від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння   ОСОБА_1   відмовився. Крім того, сусідка  ОСОБА_3 також була свідком, як ОСОБА_1  керував транспортним засобом.
Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, а саме,  Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, довідку про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення, Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 5 листопада 2024 року, письмові поясненнями свідка ОСОБА_2 , за змістом яких свідок підтвердив факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , відеозапис події, долученого до матеріалів справи на ДВД-диску з якого вбачається, що працівники поліції, після виявлення та озвучення ознак сп`яніння, запропонували водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в закладі охорони здоров`я, від чого   ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи що не керував транспортним засобом, дійшов висновку про те, що у справі зібрана достатня кількість достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Судом відхилені посилання сторони захисту на відсутність у справі доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тому що вищевказана обставина підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , які є детальними, послідовними та узгоджуються із іншими доказами, в тому числі відеозаписом події, що долучений до матеріалів справи.
 
Під час апеляційного розгляду і ОСОБА_1 , і захисник підтримали пояснення, надані в суді першої інстанції, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі, звернувши увагу на тому, що станом на час, коли приїхали працівники поліції, він був пішоходом; транспортним засобом не керував; автомобіль він припаркував біля будинку, пішов до дому, поїв, трохи вжив алкогольного напою; коли спустився до автомобіля, крім ОСОБА_2 , більше нікого не було; свідок не міг бачити, коли він приїхав, а також заблокувати його автомобіль, бо там може проїхати тільки один автомобіль; поліція після початку конфлікту з ОСОБА_2 приїхала хвилин через 20-30; ОСОБА_4 увесь час його утримував, заблокував двері автомобіля; у нього в автомобілі ключів немає, є кнопка-запуск; чи були інші автомобілі такої ж марки, як у  нього, у дворі, не знає, допускає, що могли бути; коли приїхали працівники поліції, він перебував у своєму автомобілі; він перелякався, що, оскільки перебуває у стані сп`яніння, то його знову повезуть на ТЦК; поліцейські, коли підійшли, то запитали, де цей хуліган, він не запитував, чого він хуліган; поліцейські погрожували надіти кайданки; ОСОБА_1 на вимогу поліцейських надав паспорт;  посвідчення водія він не надавав, оскільки був пішоходом; автомобіль йому не належить, він тільки використовує його; тоді він прийшов до автомобіля, щоб забрати повербанк та кабель; на відеозаписі зафіксовано як інспектора поліції диктували свідку, про що зазначати у поясненнях; що ключі від автомобіля впали між консолем та сідушкою, а тому ніхто вирвати ключі з замка запалення не міг; що автомобіль у ОСОБА_1 затонований, а свідок говорив про відсутність тонування в автомобілі; свідок не міг вказати, чим підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, як і немає жодного доказу на підтвердження таких обставин; що відеозаписом підтверджується, що  ОСОБА_1 заперечував, що він керував транспортним засобом; що будь-яких офіційних даних про свідка немає, відомо, що він технічний свідок для поліції, хоча підтвердити вони цього не можуть; що свідку було відомо, що ОСОБА_1 є таксистом, про це пояснює свідок на відеозаписі; є фотозображення, де стоїть автомобіль ОСОБА_2 та інший автомобіль, схожий на автомобіль ОСОБА_1 , проте, різні колеса: у нього литі диски, а на іншому автомобілі - на дисках ковпаки.  
 
З метою перевірки доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції неодноразово викликався свідок ОСОБА_2 за адресою, наявною у матеріалах справи. Однак, конверт з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою, що за вказаною адресою ОСОБА_2 не проживає. 
 
Опитані під час апеляційного розгляду інспектора УПП повідомили, що ними був отриманий виклик. Приїхавши на місце виклику, до них звернувся чоловік, який повідомив, що він викликав поліцію, оскільки, рухаючись на належному йому автомобілі, бачив, як автомобіль Фольксваген створив аварійну ситуацію, ледве не збив дитину; що він поїхав за вказаним автомобілем, заблокував його, а, коли підійшов до автомобіля та почав спілкуватись з водієм, побачив, що водій перебуває у стані сп`яніння. Їм треба було встановити, чи керувала людина транспортним засобом. Коли вони підійшли та спілкувались з особою, яка викликала поліцію, та водієм, вони не бачили, щоб між цими особами були якісь конфліктні відносини. Місце, де відбувались всі ці події, знаходиться недалеко від дитячого садочка. Вони телефонували директорці цього садочка, щоб вона подивилась по відеокамерах, чи проїжджав цей автомобіль, бо водій говорив, що довгий час він не керував, що автомобіль стояв. Директорка підтвердила, що автомобіль рухався. Спочатку словесно підтвердила, а потім направила їм відео на вайбер. Можливо, це відео не долучено. На відео було видно, що їде автомобіль порушника, прямо за ним - автомобіль свідка ОСОБА_5 . Поспілкувавшись з вказаними особами, вони встановили, що водій перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, а свідок - тверезий. Свідку не надиктовували, що писати, а роз`яснювали, на що саме звернути увагу, які відомості повинні бути зазначені.  Зі свідком вони жодного разу не пересікались, тому говорити, що свідок є членом якоїсь організації, не можуть. На відео о 10.24 год. зафіксовано рух автомобіля порушника, а за ним - автомобіль свідка. Інших машин там таких не було. Автомобіль свідка стоїть біля автомобіля порушника, перекривши рух автомобіля останнього. Інших машин, за описом, які дали директорці, не було.  
Спілкувались вони з ОСОБА_1 , який відмовився давати документи, у т.ч. і посвідчення водія, які у нього були, та свідками. Факт керування підтверджується відеозаписом та поясненнями свідків. 
 
Згідно з даними відеозапису «IMG_2346» від 5 листопада 2024 року, о 10.24 год. на ньому зафіксовано рух 2 автомобілів: один, схожий на автомобіль, в якому у подальшому знаходився ОСОБА_1 , та  другий - білого кольору, які проїхали в бік будинку. Частину руху автомобілів перекриває паркан. 
На відеозаписі «IMG_2347» від 5 листопада 2024 року о 10:24:29 зафіксований рух цих же автомобілів з іншої відеокамери. При цьому чітко проглядається при стоп-кадрі колеса першого автомобіля, за яким рухається другий автомобіль білого кольору. 
З відеозапису встановлено, що працівники поліції підходять до автомобілю, в якому перебуває ОСОБА_1 , який заперечує, що керував транспортним засобом, говорить, що він припаркував автомобіль і сидить. На його запитання, чи є докази того, що він керував, поліцейський зазначає про свідків, які про це вказують. Далі на відео зафіксовано, що один з чоловіків звертається до поліцейського, що є жінка, яка може надати відео, що водій керував автомобілем. У цей час паралельно фіксується розмова поліцейських з ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_1 вказує поліцейським про те, що він під`їхав, зупинив автомобіль та випив тільки що 180 гр.  «Хлібного дару».  На запитання поліцейського, чи є у ОСОБА_1 алкоголь в машині, останній говорить, що так. На пропозицію провести поверхневу перевірку ОСОБА_1 відмовляється», після чого говорить, що випив та викинув пляшку. Один з поліцейських говорить ОСОБА_1 , що, коли вони під`їхали,  автомобіль, в якому перебуває ОСОБА_1 , був заведений. На відеозаписі зафіксовано порушення та плутаність мови ОСОБА_1 . На вимогу надати документи, останній показує паспорт, говорячи, що «на підставі власника, не власника, а громадянина України, але він не рухається, і не рухався до цього». Посвідчення водія та техпаспорт на автомобіль ОСОБА_1 не надає. Поліцейський йому роз`яснює, що він перебуває в автомобілі, а тому зобов`язаний надати документи на автомобіль і посвідчення водія. ОСОБА_1 відмовляється виконувати вказані вимоги. Чутно, як поліцейський звертається до якогось чоловіка, чи є в останнього відеореєстратор, на що чоловік говорить, що він заблокував автомобіль з цим водієм. У цей час чутно, як ОСОБА_1 говорить поліцейському, що машина стоїть, полісу немає. На відео також видно, що за автомобілем ОСОБА_1 стоїть ще один автомобіль Фольксваген, який суттєво відрізняється як за  кольором, так і за зовнішнім видом від автомобіля, в якому перебуває ОСОБА_1 . 
При цьому, відеозаписами спростовуються доводи ОСОБА_1 про неможливість блокування автомобілем свідка його ( ОСОБА_1 ) автомобіля у зв`язку з неможливістю одночасного проїзду двох автомобілів у місці паркування, оскільки з відеозаписів вбачається, що на місці, де запаркований автомобіль ОСОБА_1 , можливий проїзд автомобіля, і вказані обставини підтверджують пояснення свідка про блокування своїм автомобілем автомобіля саме з ОСОБА_1 . 
На відео також зафіксовано два чоловіки, один з яких говорить, що ОСОБА_1 ключі загубив, а інший говорить про те, що ОСОБА_1 заводить автомобіль з кнопки, що ключ в останнього. 
Вказаними відеозаписами спростовуються й доводи ОСОБА_1 , що автомобіль, який зафіксований у русі, має інші колеса, оскільки при перегляді відеозаписів при порівняні коліс автомобілів, який рухався та в якому перебував ОСОБА_1 , встановлено, що вони мають однаковий малюнок дисків. 
У подальшому на відеозаписах зафіксовано, як ОСОБА_1 вийшов з автомобіля; поліцейський йому наголошує, що останній перебуває не просто у стані сп`яніння, а у стані сильного алкогольного сп`яніння; спілкування між поліцейськими і ОСОБА_1 відбувається як спокійно, так і на підвищених тонах із-за поведінки ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 , пропонується пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у лікаря. ОСОБА_1 спочатку погоджується проїхати до лікаря, у подальшому відмовляється від проходження будь-якого огляду, наголошуючи, що його затримали в його автомобілі, який не перебував у русі, а тому він не поїде нікуди; щоб поліцейські зараз оформлювали «двох свідків». Поліцейськими повідомлено ОСОБА_1 , що факт керування ним автомобілем підтверджується і відеозаписом, і поясненнями 3 свідків. На запитання ОСОБА_1 , що можливо він не подобається свідку, поліцейський уточнює, що всім трьом свідкам. На неодноразові вимоги поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі, ОСОБА_1 відповідає категоричною відмовою.   
Окрім того, на відеозаписі за відсутності зображення зафіксовано на 02.10 год. запису, як інший чоловік повідомляє обставини, за яких ОСОБА_6 було заблоковано автомобіль ОСОБА_1 та з яких підстав. 
У подальшому на відео зафіксовано, як оформлюються матеріали відносно ОСОБА_1 , оголошуються останньому та вручаються йому. 
 
Окрім того, відеозаписом спростовуються доводи захисника про те, що на 1 диску об 11.45 год. виказував та надиктовував свідку ОСОБА_2 , що необхідно писати у своїх поясненнях, оскільки даним відеозаписом підтверджується, що один поліцейський говорить іншому, яким проводиться одночасно відеозапис події, що саме необхідно, щоб було відображено у поясненнях, і те, що вказує поліцейський, відповідає обставинам, які зафіксовані на відеозаписах, наявних у матеріалах справи. 
 
Також відеозаписом підтверджується, що працівники поліції намагались отримати відеозапис подій з відеокамери, яка встановлена на житловому будинку, однак, в силу об`єктивних причин отримати вказаний відеозапис не надалось можливим. 
 
Окремо апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи містять пояснення свідка ОСОБА_2 , які по обставинах подій відповідають поясненням вказаного свідка під час надання пояснень в суді першої інстанції, які знайшли своє відображення у змісті оскаржуваної постанови, а також даними рапорту працівників поліції підтверджуються обставини виклику
 
Суд апеляційної інстанції враховує, що чинний КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу правопорушення на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу правопорушення, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій особи, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року у справі № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).
Апеляційний суд приймає до уваги, що  ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні правопорушення, яке полягає у його відмові від проходженняу встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
 
Дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  ОСОБА_1 , який керувавтранспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не виконав вимогу працівника поліції про проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення ОСОБА_1  п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що і передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
                
                Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові.
                 
Отже, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили позицію сторони захисту про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Таким чином, висновки судді місцевого суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає законних підстав для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як про це просить апелянт.
 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП. 
 
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку,  що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до  задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И Л А:
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
 
Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року щодо   ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
                 Суддя  
Київського  апеляційного суду                                                                               М.А.Васильєва