Справа № 760/969/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/7799/2025

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
03 липня 2025 року                                                                                                місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді               Журби С.О., 
суддів                                    Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року у справі за позовом Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» до   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про відшкодування шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
В грудні 2024 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідачів безпідставно нарахованих та виплачених  коштів у 2021 році. Зазначена позовна заява подана представником  Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту»  - Стасюк Тетяною Миколаївною на підставі довіреності № 20/11 від 19 листопада 2024  року. 
   Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року повернуто позовну заяву позивачу. 
    Не погоджуючись з вказаною ухвалою  суду,  07.02.2025 року  позивач направив апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд», в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказує, що суд помилково дійшов висновку про повернення позовної заяви та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду позову.
  На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив про те, що представником позивача у справі до позовної заяви було додано документи на підтвердження повноважень представляти Державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту» в суді, зокрема: 
- копію Наказу № (розпорядження) № 45- ос від 15.10.2024 року про прийняття на роботу Стасюк Т.М., завірену копію Посадової інструкції провідного юрисконсульта сектору юридичної роботи ДП «Моррічсервіс» та копію Довіреності від 19.11.2024 № 20/11;
- у підсистемі Електронний суд ЄСІТС при подачі позовної заяви було сформовано в системі «Електронний суд» 07.02.2025 року Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань, де зазначено відомості про юридичну особу, та електронна Довіреність у порядку передоручення від 18.11.2024 року.
Зазначає про те, що відповідно до  посадової інструкції провідного юрисконсульта сектору юридичної роботи ДП «Моррічсервіс» серед завдань та обов`язків провідного юрисконсульта, зокрема визначено представляти у встановленому законодавством порядку інтереси ДП «Моррічсервіс» в судах, підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади та місцевого самоврядування у процесі розгляду правових питань.
Стверджує, що судом не з`ясовано обставини справи та не досліджено в повній мірі долучені до позовної заяви документи на підтвердження повноважень представника ДП «Моррічсервіс» - Стасюк Т.М. При цьому апелянт посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, якою в своєму рішенні зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, коли набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). 
             На думку апелянта, законодавець не пов`язує момент набуття повноважень посадової особи із внесенням інформації до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не передбачає прямого обов`язку внесення відомостей про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи. У цьому випадку основним є реалізація повноважень саме за фактом перебування особи на посаді, а не за фактом внесення відомостей про цю особу як про підписанта до Єдиного державного реєстру.
            Отже, до позовної заяви представником було додано, окрім довіреності, й інші документи, які підтверджують повноваження Стасюк Т.М. здійснювати представництво інтересів підприємства у суді.
Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
24 квітня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання від позивача про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з викликом учасників справи. 
Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
  Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
21 квітня 2025 року ухвалою Київського апеляційного суду закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду без повідомлення учасників судового процесу. 
Враховуючи вищевикладене та положення процесуального закону, апеляційний суд не може врахувати подане клопотання, оскільки таке подано позивачем вже після прийняття рішення апеляційним судом про призначення справи до розгляду без повідомлення сторін у справі.  Тому, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону,виходячи з наступного:
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява надійшла до суду за підписом представника Стасюк Т.М., яка діє на підставі довіреності, що видана їй директором ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту», при цьому до позовної заяви  представником позивача не додано документів, які б підтверджували, що представник позивача має право на здійснення адвокатської діяльності і як адвокат уповноважений представляти позивача у суді в силу приписів ч. 3 ст. 131-2 Конституції України, ст. ст. 58, 60, 62 ЦПК України.
У матеріалах позову також відсутні витяг або виписка із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), які б свідчили, що Стасюк Т.М. внесена до ЄДР як особа, яка має представляти позивача в порядку самопредставництва і діяти в інтересах позивача без довіреності.
Крім того, суд в оскаржуваній ухвалі зазначив про те, що у позовній заяві визначена ціна позову у розмірі 324 645,70 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому спір не є малозначним в силу п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України. 
Таким чином суд дійшов висновку, що заява подана особою, яка не має права її підписувати, та яка не має процесуальної дієздатності представника щодо представництва інтересів позивача у суді,  а відтак позовна заява підлягає поверненню, відповідно на підставі  п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України.
Суд в ухвалі роз`яснив, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.  За приписами ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно із ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
У цивільному судочинстві представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України лише під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч.3 ст. 58 ЦПК України). Аналіз вказаної норми свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво».
Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.
Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України  до позовної заяви, підписаної  представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України  повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
У пунктах  1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивачем визначена ціна позову у розмірі 324645,70 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому спір не є малозначним в силу п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України.  Відтак,  до даної категорії справ відноситься вимога щодо обов`язкової наявності статусу адвоката у представників.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень Стасюк Т.М. додала до позовної заяви копію довіреності № 20/11 від 19 листопада 2024  року, підписану керівником ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» - Костюк Іриною Вікторівною (а.с.86). Таким чином  представництво ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» у суді першої інстанції, яке було надано Стасюк Т.М. на підставі довіреності, та яка не є адвокатом, не думку колегії суддів, суперечило вимогам цивільного процесуального закону.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції наданих до позовної заяви представником підприємства, окрім довіреності, й інших документів, які підтверджують повноваження Стасюк Т.М. здійснювати представництво інтересів підприємства у суді, а саме копію Наказу № (розпорядження) № 45- ос від 15.10.2024 року про прийняття на роботу Стасюк Т.М., завірену копію Посадової інструкції провідного юрисконсульта сектору юридичної роботи ДП «Моррічсервіс».
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно  повернув позовну заяву позивачу, вказавши на наявність обставин, передбачених п. 1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, відповідно до якої  заява повертається у випадках, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду та необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В :
 
 Відмовити Державному підприємству «Сервісний центр морського та річкового транспорту» у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий                                                                                               С.О. Журба

Судді:                                                                                                          Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько