Дата документу 25.06.2025 Справа № 334/4445/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/4445/21                                     Головуючий у 1 інстанції Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/807/1093/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.,
Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2025 року у справі за заявою Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про поворот виконання рішення за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Запорізького районного управління поліції, Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2025 року до суду звернувся Начальник Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області Старосельський Е.О. з заявою про поворот виконання рішення суду у справі №334/4445/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до Запорізького районного управління поліції, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішній справ у Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування заяви зазначили, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2022 року по справі № 334/4445/21 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2022 року та ухвалено нове рішення: позов задоволено частково та присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30000 грн. кожному, шляхом безспірного списання з Державної казначейської служби України.
У січні 2023 року на адресу Державної казначейської служби України надійшли заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 19.01.2023 року про виконання виконавчого листа по справі № 334/4445/21, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 22.12.2022 року, про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. кожному.
За результатом опрацювання територіальним органом Державної казначейської служби України наданих стягувачами документів, вказані виконавчі листи було виконано шляхом перерахування коштів у розмірі 30000 грн. кожному, що підтверджується копіями платіжних інструкції від 12.07.2024 року №1408426; №1408420; №1408423.
Однак, Верховним Судом 11.12.2024 року прийнято постанову, якою постанову Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди скасовано та залишено в цій частині в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2022 року; постанову Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на її користь, з 30000 грн. до 5000 грн.
Враховуючи вказану постанову Верховного Суду, на даний час вказані особи безпідставно володіють коштами державного бюджету у наступному розмірі: ОСОБА_3 у розмірі 30000 грн.; ОСОБА_2 у розмірі 30000 грн.; ОСОБА_1 у розмірі 25000 грн., тому необхідно здійснити поворот виконання постанови Запорізького апеляційного суду.
Просили здійснити поворот виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року по справі № 334/4445/21 шляхом стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , грошових коштів у розмірі 30000 грн. з кожного, а з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 25000 грн. на користь Державної казначейської служби України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя 11 лютого 2025 року заяву Головного управління Державної казначейської служби України про поворот виконання рішення задоволено.
Допущено поворот виконання Постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року по цивільній справі №334/4445/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до Запорізького районного управління поліції, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішній справ у Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України в порядку повороту виконання Постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року по цивільній справі №334/4445/21 грошові кошти в розмірі 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_3 користь Державної казначейської служби України в порядку повороту виконання Постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року по цивільній справі №334/4445/21 грошові кошти в розмірі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України в порядку повороту виконання Постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року по цивільній справі №334/4445/21 грошові кошти в розмірі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржниця не була належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання; окрім цього, зазначає, що заявником та судом не здійснювалось направлення на її адресу копії заяви про поворот виконання рішення з додатками.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. 
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Задовольняючи заяву про поворот виконання рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для застосування положень процесуального закону про поворот виконання рішення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, 01.08.2022 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/4445/21 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до Запорізького районного управління поліції, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішній справ у Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.
29.11.2022 року постановою Запорізького апеляційного суду у справі №334/4445/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник  ОСОБА_1 , задоволено частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2022 року у цій справі скасовано. Ухвалено нове рішення. 
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до Запорізького районного управління поліції, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішній справ у Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник  ОСОБА_1 , на відшкодування моральної шкоди по 30000 грн. кожному шляхом безспірного списання з Держаної казначейської служби України. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
22.12.2022 року на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року у справі №334/4445/21 Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи.
23.01.2023 року на адресу Державної казначейської служби України надійшли заяви: 1) заява ОСОБА_1 від 19.01.2023 року № б/н про виконання виконавчого листа по справі № 334/4445/21, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 22.12.2022 року, щодо стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 30000 грн.; 2) заява ОСОБА_3 від 19.01.2023 року № б/н про виконання виконавчого листа по справі № 334/4445/21, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 22.12.2022 року, щодо стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 30000 грн.; 3) заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , від 19.01.2023 року № б/н про виконання виконавчого листа по справі № 334/4445/21, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 22.12.2022 року, щодо стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 30000 грн.
За результатом опрацювання територіальним органом Державної казначейської служби України наданих стягувачами документів, виконавчі листи було виконано шляхом перерахування коштів у розмірі 30000 грн. кожному із стягувачів, що підтверджується: копіями платіжних інструкції від 12.07.2024 року №1408426; №1408420; №1408423.
11.12.2024 року Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №334/4445/21 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди скасовано та залишено в цій частині в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2022 року. Постанову Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на її користь, з 30000 грн. до 5000 грн. Викладено абзац п`ятий її резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди».
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 безпідставно володіють коштами державного бюджету у наступному розмірі: ОСОБА_3 у розмірі 30000 грн.; ОСОБА_2 у розмірі 30000 грн.; ОСОБА_1 у розмірі 25000 грн.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно ст.444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. 
Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. 
При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. 
Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. 
Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.
Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).
Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 569/15646/16-ц).
Таким чином, первісною основою для повороту виконання є скасування рішення про присудження чи зобов`язання вчинити певну дію або утриматися від її вчинення, яке стало підставою для видачі виконавчого документа, котрий повністю або частково виконаний.
За змістом наведених норм поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі, чи у разі закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду.
Згідно частин першої–третьої статті 444 ЦПК України поворот виконання рішення, якщо цього вимагає сторона, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.
Поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано судом вищої інстанції повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі.
В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, постанові Верховного Суду від 28 січня 2018 року у справі № 203/2612/13-ц (провадження № 61-1394св17)).
В порядку примусового виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року у справі №334/4445/21 територіальним органом Державної казначейської служби України було перераховано кошти у розмірі 30000 грн. кожному із стягувачів, що підтверджується: копіями платіжних інструкції від 12.07.2024 року №1408426; №1408420; №1408423, однак в подальшому постановою Верховного Суду від 11.12.2024 року постанову Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди скасовано та залишено в цій частині в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2022 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 29.11.2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на її користь, з 30000 грн. до 5000 грн., викладено абзац п`ятий її резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди», таким чином, по-перше, позивачі отримали від відповідача в порядку виконання рішення грошові кошти, по-друге, виконане рішення було скасовано судом вищої інстанції в частині стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_4 .С, та ОСОБА_2 та змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі стосовно ОСОБА_1 , що надає підстави для застосування положень ЦПК України про поворот виконання рішення.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вищевикладеного.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення скаржниці про дату, місце та час проведення судового засідання у справі за заявою Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про поворот виконання рішення за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Запорізького районного управління поліції, Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Національної поліції України, Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи судові повістки про день, час та місце розгляду справи судом першої інстанції призначений на 11 лютого 2025 року надіслані на зазначену позивачами адресу, були повернені до суду з відмітками від 01 лютого 2025 року "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток в день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток, апеляційний суд дійшов помилкових висновків про неналежність повідомлення районним судом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про судові засідання призначені судом на вказану дату.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України", заява № 36655/02).
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належне повідомлення позивачів, адже позивачі, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, не з`явилися у судове засідання, призначене на 11 лютого 2025 року, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Підстав для відкладення розгляду справи у суду першої інстанції не було. 
Колегія суддів критично оцінює посилання в апеляційній скарзі на неналежне повідомлення ОСОБА_3 про місце, дату та час проведення судового засідання шляхом направлення SMS повідомлення на телефонний номер, оскільки зазначене повідомлення не є основним шляхом повідомлення позивачів про призначене судове засідання, враховуючи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо не направлення Головним управлінням Державної казначейської служби України в Запорізькій області копії заяви про поворот виконання рішення з додатками на адресу скаржниці та інших позивачів ( ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 ,), оскільки до заяви про поворот виконання рішення Головним управлінням Державної казначейської служби України в Запорізькій області надано список №21.01.2025 згрупованих відправлень ГУДКСУ у Запорізькій області, відповідно до якого здійснено поштові відправлення на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (т. 3, а.с.164). Адреса доставки відправляння співпадає з адресою місця проживання скаржниці, що містить в матеріалах справи та вказується нею ж в процесуальних документах по справі, в тому числі, але не виключно, в апеляційній скарзі.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, оцінивши зібрані у справі докази, як в цілому, так і окремо, колегія суддів, вважає доведеним факт наявності правових підстав для застосування положень процесуального закону про поворот виконання рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначене, зводяться до самостійного тлумачення норм чинного законодавства та незгоди скаржника з рішенням суду першої інстанції по суті спірних правовідносин.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що заява про поворот виконання рішення підлягає задоволенню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2025 року – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04 липня 2025 року.
Головуючий

Судді: