Ухвала
Іменем України    
    
28 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 146/2058/24
провадження № 61-8747ск25  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2025 року у складі судді: Пилипчука О. В., та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю., Шемети Т. М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Вапнярська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа - Вапнярська селищна рада Тульчинського району Вінницької області.
 
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_1 вказував, що з 2004 року по день своєї смерті ОСОБА_2 проживав спільно з його матір`ю ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати на купівлю майна, спільне його використання, брали спільну участь в утриманні та ремонті домогосподарства, фактично виконували права та обов`язки подружжя, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Встановлення факту необхідно заявнику для оформлення майнових прав на спадкове майно.
 
ОСОБА_1 просив встановити юридичний факт проживання однією сім`єю з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який проживав в с. Вапнярка Тульчинського району Вінницької області та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
заявником не надано належних та допустимих доказів на доведення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , в судовому засіданні вказаний факт також не підтверджений та не доведений;
суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником жодних доказів, які підтверджують даний факт до матеріалів справи не додано. При цьому судом враховано, що в судовому засіданні представник заінтересованої особи частково спростував інформацію викладену в довідках № 2153 від 08 листопада 2024 року та № 709 від 06 травня 2024 року, та вказав, що інформація зазначена зі слів заявника. Покази свідків також факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не підтверджують.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2025 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
при перегляді справи апеляційний суд, дослідивши наявні в справі докази, беручи до уваги тривалість шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (без реєстрації), про які вказує заявник, надав останньому можливість надати додаткові докази (фото, переписки, квитанції тощо) на підтвердження факту і така позиція суду викликана обставиною, якою обґрунтовує ОСОБА_1 свою заяву - ОСОБА_1 єдиний спадкоємець нерухомого майна. Апеляційним судом надано ОСОБА_1 строк до 03 червня 2025 року надати до суду ці докази, у зв`язку з чим була оголошена перерва (06 травня 2025 року).Однак, жодного доказу надано не було. 03 червня 2025 року надійшло клопотання ОСОБА_4 , як представника ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи. У статті 372 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 до цього клопотання не було надано визначених частиною четвертою статті 62 ЦПК України документів на підтвердження того, що вона є представником ОСОБА_1 , підстави для його задоволення відсутні. А відтак, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність її учасників;
заявник у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, визначає з якою саме метою він просить установити такий факт, виникнення яких саме прав та обов`язків ставиться в залежність від встановлення такого факту;
звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 просив встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу за період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16;
апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції, дослідивши надані заявником докази, дійшов правильного висновку про відсутність у матеріалах спари доказів на підтвердження обставин спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом заявленого періоду. Оскільки лише один наданий ОСОБА_1 доказ - довідка Вапнярської селищної ради № 2153 від 08 листопада 2024 року стверджує про факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно однією сім`єю. Апеляційний суд звернув увагу, що у вказаній довідці зазначено адресу місця проживання - АДРЕСА_2 , тоді як з решти доказів вбачається, що ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_1 . Інших доказів, які б підтверджували факт ведення ними спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю заявником не надано, і про це не може стверджувати єдина довідка органу місцевого самоврядування;
апеляційний суд вказав, що як пояснив в судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції представник Вапнярської селищної ради, вказана вище довідка видавалася фактично про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно проживали. Про те, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати в довідці вказано зі слів заявника. Чи проживали вони як чоловік і дружина без шлюбу однією сім`єю відомо лише зі слів заявника. Не підтвердив наявність спільного бюджету та ведення спільного господарства;
також апеляційний суд вказав, що як зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, в рішенні суду не зазначено покази представника заінтересованої особи з приводу того, що відомості про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взяті не лише з його слів, а й зі спілкування з сусідами та свідками. Разом з тим, клопотань про виклик вказаних осіб до суду для надання показань про відомі їй обставини ОСОБА_1 не заявляв. Інші надані докази підтверджують лише факт належності ОСОБА_2 на праві власності майна. З наданої довідки про оплату коштів за електропостачання неможливо встановити платника таких коштів;
факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
 
ОСОБА_1 08 липня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви. 
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень  ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц; від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц; від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17; від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц та постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс16.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: 
заявником були надані суду ряд беззаперечних доказів, які підтверджують законність та обґрунтованість його вимог. Висновок суду про те, що заявником не надано жодних доказів, які підтверджують цей факт, є неправильним. Судом у рішенні не зазначено всіх підтверджуючих позов обставин, на які вказували свідки;
надані заявником та досліджені судом в ході судового засідання докази (довідка № 2153 від 08 листопада 2024 року, довідка № 709 від 06 травня 2024 року, довідка ТОВ «Енера Вінниця» по особовому рахунку ОСОБА_2 , показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) в повному обсязі підтверджують ту обставину, що з 2004 року по 27 травня 2023 року ОСОБА_2 проживав спільно однією сім`єю з ОСОБА_3 ;
апеляційний суд порушив право ОСОБА_1 на отримання правничої допомоги, так як він не має юридичної освіти. Представником було направлено клопотання про відкладення справи на іншу дату, так як у цей день вона брала участь у іншому судовому засіданні. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати докази, які суд зобов`язав надати. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що батьками заявника ОСОБА_1 є: батько - ОСОБА_7 ; мати - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12 жовтня 2023 року.
 
Мати заявника - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Вапнярка Тульчинського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вапнярка Тульчинського району Вінницької області помер ОСОБА_2 ,, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
 
За життя, 05 травня 2006 року, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок з господарчими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до копії довідки Могилів-Подільського МБТІ № 123 від 02 травня 2024 року встановили, що за адресою АДРЕСА_1 право власності на нерухоме майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину від 05 травня 2006 року.
 
Згідно з довідкою № 709, виданою Вапнярською селищною радою 06 травня 2024 року ОСОБА_1 , після смерті вітчима ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті спадкоємцем за законом залишився ОСОБА_1 , який прийняв спадщину протягом шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_2 . 
 
Відповідно до довідки № 2153, виданої Вапнярською селищною радою 08  листопада 2024 року, ОСОБА_2 , 1959 р. н., дійсно проживав за адресою АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2004 року по 29 квітня 2023 року дійсно проживав однією сім`єю спільно з гр. ОСОБА_3 , 1959 р. н., до дня її смерті. За час сумісного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати на купівлю майна, його спільне використання, брали спільну участь в утриманні та ремонті домогосподарства, спільно добудували гараж.
 
Згідно з довідкою ТОВ «Енера Вінниця» по особовому рахунку №  НОМЕР_4 встановили, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано оплату за використання електроенергії з січня 2021 року по березень 2024 року. Заборгованість за електроенергію погашена в червні 2024 року.
 
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_3 без шлюбу з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 .
 
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України).
 
Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України). 
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що:
«у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) зазначено, що:
«проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що:
«вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року у справі № 753/21732/20 (провадження № 61-9438св23) зазначено, що:
«Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням необхідно розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, необхідно віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі собою, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою у разі відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16».
 
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. При цьому факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2023 року у справі № 363/3231/18 (провадження № 61-2801св23)).
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
 
Суди встановили, що: ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на доведення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .
 
За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні заяви.
 
Аргумент касаційної скарги про те, що заявником було надано суду ряд беззаперечних доказів, які підтверджують обґрунтованість його вимог, зокрема показання свідків, є безпідставним, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях врахували показання свідків та надали їм належну оцінку. Окрім того, факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків за відсутності інших доказів. 
 
Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд порушив право ОСОБА_1 на отримання правничої допомоги, так як він не має юридичної освіти. Представником було направлено клопотання про відкладення справи на іншу дату, так як у цей день вона брала участь у іншому судовому засіданні, і тому ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати докази, які суд зобов`язав надати, касаційний суд відхиляє з таких підстав.
 
Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (стаття 372 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року в справі № 331/2631/18 (провадження № 61-7398св19) вказано, що
«колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд позбавив ОСОБА_1 можливості особисто захищати правову позицію у суді, оскільки апеляційна справа була розглянута за відсутністю ОСОБА_1 , незважаючи на заяву від 19 березня 2019 року із клопотанням відкласти та перенести розгляд справи у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, з таких підстав.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
            Аналіз оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що апеляційний суд розглянув клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та обґрунтовано відмовив в його задоволенні. При цьому апеляційний суд, зокрема, вказав, що в засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 не з`явився, 19 березня 2019 року направив суду клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на те, що є особою з інвалідністю другої групи, хворіє на гіпертонію 2 ступеня, в нього підвищений артеріальний тиск. Представники позивача адвокати Іванова Н. О. і ОСОБА_2 причини неявки суду не повідомили. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особистої участі у розгляді справи позивач ОСОБА_1 не приймав. Представництво його інтересів здійснювали адвокати Іванова Н.О. (а. с. 90) і ОСОБА_2 (а. с.113). У суді першої інстанції справа перебувала в провадженні понад шість місяців. В апеляційний суд справа зі скаргою ПАТ КБ «Надра» надійшла 08 січня 2019 року, апеляційне провадження відкрито 24 січня 2019 року після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги. 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 заявлено відвід члену колегії судді Гончар М. С., а також заявлено клопотання про відкладення розгляд справи у зв`язку із зайнятістю його адвоката Железняка О. (а. с. 169). Доказів укладення договору про надання правової допомоги з адвокатом Железняком О. до клопотання не додано. 20 лютого 2019 в судове засідання ОСОБА_1 і його представники не з`явилися. У зв`язку із задоволенням заяви ОСОБА_1 про відвід судді і неявкою позивача і його представників у судове засідання слухання справи відкладено на 20 березня 2019 року. Оскільки апеляційне провадження у справі відкрито 24 січня 2019 року, апеляційна скарга не містить клопотання про дослідження нових доказів, сторони мали достатньо часу для надання суду всіх доказів, в справі є п`ять заяв позивача по суті справи, у тому числі і відзив на апеляційну скаргу, в яких детально викладена правова позиція позивача і його представників по суті справи, у суді першої інстанції ОСОБА_1 приймав участь через своїх представників, які причини повторної неявки до суду апеляційної інстанції не повідомили, позивач страждає на гіпертонію 2 ступеня, а тому підвищення у позивача артеріального тиску напередодні судового засідання не є винятковим випадком для продовження апеляційного строку розгляду справи понад 60 днів. Тому колегія суддів визнала, що неявка позивача і його представників не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції за наявними у справі доказами».
 
Як свідчить аналіз оскарженої постанови апеляційним судом надано ОСОБА_1 строк до 03 червня 2025 року надати до суду докази, у зв`язку з чим була оголошена перерва (06 травня 2025 року). Однак, жодного доказу надано не було. 03 червня 2025 року надійшло клопотання ОСОБА_4 , як представника ОСОБА_1., про відкладення розгляду справи. У статті 372 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 до цього клопотання не було надано визначених частиною четвертою статті 62 ЦПК України документів на підтвердження того, що вона є представником ОСОБА_1., підстави для його задоволення відсутні. А відтак, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність її учасників. За таких обставин апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що підстави для відкладення справи відсутні.
 
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц; від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц; від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17; від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц та постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс16 необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Вапнярська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                          В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                    Є. В. Краснощоков