УХВАЛА
 
06 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 376/1732/22
провадження № 61-6341ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,                 Литвиненко І. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.
Сквирський районний суд Київської області ухвалою від 21 вересня 2022 року визнав мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за якою:
- визнав за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, площею 4,7472 га, яка розташована на території Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6824283900:05:012:0001, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала - ОСОБА_4 , яка померла у листопаді 2009 року.
- визнав за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, площею 2,2428 га, яка розташована на території Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6824283900:05:009:0018, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала - ОСОБА_5 
- визнав за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом, право власності                        на земельну ділянку, площею 1,8095 га, яка розташована на території Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6824281300:04:016:0151,                     призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала - ОСОБА_6 
- визнав за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, площею 13,4540 га, яка розташована на території Буківської сільської ради Сквирського району Київської області (нині - територія Сквирської міської ради Київської області), кадастровий номер: 3220385910:03:012:0219, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала - ОСОБА_4 , яка померла у листопаді 2009 року.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно закрив. 
Сквирський районний суд Київської області ухвалою від ухвалою від 18 вересня 2023 року, виправив описку в ухвалі Сквирського районного суду Київської області від 21 вересня 2022 року, а саме: у всьому тексті ухвали вказано правильні відомості про земельну ділянку - «земельна ділянка, площею 3,0357 га, яка розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6824288000:05:020:0047, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала - ОСОБА_7 , який помер у 2009 році.
Змінено другий абзац резолютивної частини ухвали та викладено його в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, площею 3,0357 га, яка розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер: 6824288000:05:020:0047, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала - ОСОБА_7 , який помер у 2009 році.».
Не погодившись з ухвалою Сквирського районного суду Київської області                           від 21 вересня 2022 року та ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року, ОСОБА_8 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначив, що зазначена в ухвалі Сквирського районного суду Київської області земельна ділянка, площею 3,0357 га, яка розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824288000:05:020:0047, на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2011 року на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 та ОСОБА_8 в рівних частках, як спадкоємцям померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 
Сквирський районний суд Київської області ухвалою від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнив частково.
Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 21 вересня 2022 року та ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
15 травня 2025 року особа, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Хейніс О. Г., через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року в указаній справі.
Верховний Суд ухвалою від 26 травня 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, зокрема, сплати судового збору. 
04 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хейніс О. Г., на виконання вимог ухвали, подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору за подання касаційної скарги. 
Недоліки касаційної скарги усунуто.  
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                   статті 389 ЦПК України.
Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у                         пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Касаційна скарга подана у визначений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту.  
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 6 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у справі та витребування матеріалів справи із суду першої інстанції.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою                  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року. 
Витребувати з Сквирського районного суду Київської області цивільну справу                      № 376/1732/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко