ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/644/25
Головуючий у першій інстанції – Давидчук Д. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/770/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
    
сторони:
позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Давидчука Д.П. від 18 лютого 2025 року, місце постановлення ухвали - м. Прилуки, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

                        В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.02.2025 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, було залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, та роз`яснено, що в разі невиконання вимог суду, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута. Залишаючи позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України без руху, суд першої інстанції зазначив, що вона не відповідає вимогам п.2 ч.2 статті 175 ЦПК України, оскільки в ній зазначена некоректна адреса місця проживання відповідача - у позовній заяві вказано місце проживання відповідача як: АДРЕСА_1 , проте, вказана адреса у м. Прилуки відсутня. При цьому, в матеріалах справи, зокрема, в повідомленні про ДТП від 08.06.2023 року (а.с.5-6), зазначено, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса зазначена і у постанові Прилуцького міськрайонного суду від 22.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Оскаржуваною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування - повернуто Моторному (транспортному) страховому бюро України.

Як вбачається із ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року, повертаючи вказану позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд першої інстанції зазначив, що позивач у зазначений в ухвалі десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, не усунув вказані в ній недоліки, і тому, відповідно до ч.3 статті 185 ЦПК України, позовна заява підлягає поверненню позивачу, як неподана.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 18.02.2025 року підлягає скасуванню, як така, що постановлена на підставі неправильного застосування норм цивільного законодавства та на підставі висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи. В доводах апеляційної скарги Моторне (транспортне) страхове бюро України зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції від 04.02.2025 року про залишення позовної заяви без руху, судом першої інстанції зазначено, що у позовній заяві невірно зазначена адреса відповідача. За доводами апелянта, на виконання даної ухвали суду першої інстанції, представником позивача 11.02.2025 року, (згідно поштового чеку та трекінгу Укрпошти), було направлено на адресу суду уточнену позовну заяву із вірно зазначеною адресою відповідача, тобто в межах строку, визначеного судом для усунення недоліків. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції, не дочекавшись отримання клопотання позивача та спливу строку для усунення недоліків, постановив оскаржувану ухвалу від 18.02.2025 року про повернення позовної заяви.

Згідно приписів ч.2 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами. 

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, у січні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.02.2025 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України було залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині даної ухвали, який не може перевищувати десяти днів, з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, та було роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали суду, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу. Залишаючи вказану позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що вона не відповідає вимогам п.2 ч.2 статті 175 ЦПК України, оскільки в ній зазначена некоректна адреса місця проживання відповідача - у позовній заяві вказано місце проживання відповідача як: АДРЕСА_1 , проте, вказана адреса у м. Прилуки відсутня. При цьому, в матеріалах справи, зокрема, в повідомленні про ДТП від 08.06.2023 року (а.с.5-6), зазначено, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса зазначена і у постанові Прилуцького міськрайонного суду від 22.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Оскаржуваною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування - повернуто Моторному (транспортному) страховому бюро України.

Як вбачається із ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року, повертаючи позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, суд першої інстанції вказав, що позивач у визначений в ухвалі суду десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, не усунув вказані в ній недоліки, і тому, відповідно до ч.3 статті 185 ЦПК України, дана позовна заява підлягає поверненню позивачу, як неподана.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного перегляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 18.02.2025 року щодо наявності підстав для визнання неподаною і повернення позовної заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України ”Про судоустрій і статус суддів”).

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю, як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а і захищає, у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати, як право на доступ до правосуддя.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський Суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі ”Жоффр де ля Прадель проти Франції”, заява №12964/87, § 59).

Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі ”Беллет проти Франції”, Європейський Суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції встановлені гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі ”Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі ”Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” Європейський Суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їх позовних вимог, що визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.02.2025 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України було залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині даної ухвали, який не може перевищувати десяти днів, з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, та було роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали суду, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу. Залишаючи вказану позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що вона не відповідає вимогам п.2 ч.2 статті 175 ЦПК України, оскільки в ній зазначена некоректна адреса місця проживання відповідача - у позовній заяві вказано місце проживання відповідача як: АДРЕСА_1 , проте, вказана адреса у м. Прилуки відсутня. При цьому, в матеріалах справи, зокрема, в повідомленні про ДТП від 08.06.2023 року (а.с.5-6), зазначено, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса зазначена і у постанові Прилуцького міськрайонного суду від 22.06.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Копія вказаної ухвали суду першої інстанції від 04.02.2025 року була направлена та доставлена до електронного кабінету позивача та його представника 05.02.2025 року (а.с.65,66).

Повертаючи вказану вище позовну заяву позивачу оскаржуваною ухвалою від 18.02.2025 року, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач у визначений в ухвалі суду десятиденний строк, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, не усунув вказані недоліки, то відповідно до ч.3 статті 185 ЦПК України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.9 приписів статті 43 ЦПК України, якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява Моторним (транспортним) страховим бюро України, із відповідними додатками, була подана до суду першої інстанції у паперовій формі засобами поштового зв`язку (а.с.2-59), що не позбавляє позивача права подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази в паперовій формі. Саме в паперовій формі, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, 11.02.2025 року, тобто, в межах визначеного судом десятиденного строку, з дня отримання ухвали суду від 04.02.2025 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем на адресу суду першої інстанції на виконання вимог вказаної ухвали була направлена уточнена позовна заява (а.с.68-73). Згідно поштового чеку та трекінгу Укрпошти, які додані до апеляційної скарги (а.с.79,81), заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява були направлені позивачем до суду першої інстанції 11.02.2025 року, і відповідно, надійшли до суду першої інстанції 18.02.2025 року (а.с.68).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, не врахувавши наявну у позивача можливість подання заяв по суті справи, клопотань та письмових доказів в паперовій формі, а також терміни доставки поштової кореспонденції, дійшов безпідставного висновку про те, що позивач у визначений в ухвалі суду першої інстанції від 04.02.2025 року десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, не усунув вказані в ній недоліки. За даних обставин, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, необґрунтовано повернута позивачу оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 18.02.2025 року. 

Відповідно до приписів п.4 ч.1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - необхідно задовольнити, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року, необхідно скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, апеляційним судом не вирішується, оскільки виходячи зі змісту приписів ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони в залежності від розгляду вимог заявленого позову по суті.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 31.07.2025 року.   

Головуючий:                                          Судді: