ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/32162/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (суддя Е.О. Юрков)
у справі № 160/32162/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
-   визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2024 №104850008380 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 01 січня 2024 року позивачу пенсію за вислугу років, згідно із п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019;
- допустити до негайного виконання рішення Суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за вислугу років з 01 січня 2024 року позивачу у межах суми стягнення за один місяць;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова пенсійного органу у призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, є протиправною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2024 №104850008380 про відмову у призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 01 січня 2024 року позивачу пенсію за вислугу років, згідно із п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судом першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 01.01.2024, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019, тому пенсійний орган повинен був застосовувати положення пункту «а» частини першої статті 55 цього Закону в первісній редакції. На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач досяг 55-річного віку.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що спірним рішенням позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії згідно ст. 55 Закону №1788-XII, оскільки у нього відсутній необхідний страховий стаж 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Зазначає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги положення п.16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, в редакції Закону №2148. 
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач 01 січня 2024 року звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ.
За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої  03.01.2024 пенсійним органом прийнято рішення №104850008380 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
У вказаному рішенні зазначено: вік заявника 55 років 3 місяці 14 днів, страховий стаж склав 28 років 2 місяців 24 дні (станом на 23.02.2020), пільговий стаж - 17 років 1 місяць 28 днів. За результатами розгляду документів позивача, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.08.1989 по 07.11.1989, оскільки має місце виправлення у даті звільнення. У призначенні пенсії за вислугу років відмовлено, у зв`язку з тим, що особа не має 26 років 6 місяців страхового стажу на 11.10.2017.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі № 160/2484/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.01.2024 №104850008380 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.08.1989 по 07.11.1989 відповідно до записів у трудовій книжці від 17.11.1986. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.01.2024 про призначення пенсії та провести розрахунок спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 №2-р/2019 та правової позиції, викладеної в цьому рішенні. 
На виконання вказаного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 01.01.2024 про призначення пенсії та проведено розрахунок спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 №2-р/2019.
За наслідками розгляду заяви позивача прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2024 №104850008380, яким відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. В рішенні зазначено вік заявника 55 років. Загальний стаж складає 28 років 05 місяців 22 дні. Пільговий стаж 17 років 01 місяць 28 днів. До страхового стажу зараховано усі періоди.
Вважаючи рішення пенсійного органу від 24.10.2024 №104850008380 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Згідно з пунктом «а» статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи:
- чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
- жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015  № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.
Отже, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно п. 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Суд апеляційної інстанції враховує, що за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин, вказано:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
Відтак, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, а також те, що позивач на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досяг 55-річного віку, має загальний стаж більше 28 років, спеціальний стаж більше 12 років 6 місяців на визначеній пунктом «а» статті 55 Закону №1788-XII роботі, суд апеляційної інстанції вважає протиправною відмову позивачу у призначенні пенсії, рішення пенсійного органу від 24.10.2024 №104850008380 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 160/32162/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров