П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7882/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
10 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Курка О. П.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича щодо нездійснення особистого прийому.
Так ОСОБА_1 зазначає, що 14.06.2024 мав бажання потрапити на особистий прийом до Голови Вінницької обласної ради ОСОБА_2 , тому прибув до приміщення Вінницької обласної ради. Проте, як йому було повідомлено охороною ради, у зв`язку із перебування відповідача на лікуванні, особистий прийом відбутися не може. Позивач вважає, що його було введено в оману щодо нездійснення особистого прийому, у зв`язку із чим вважає, що Голова Вінницької обласної ради допустив протиправну бездіяльність.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Закон України "Про звернення громадян".
Так, частиною першою статті 1 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про звернення громадян» керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян зобов`язані проводити особистий прийом громадян.
Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.
Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об`єднаннях громадян визначається їх керівниками.
Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.
З метою належної організації діяльності з особистого прийому, розгляду звернень і запитів та забезпечення доступу до публічної інформації Вінницькою обласною Радою прийнято розпорядження №302, яким затверджено Порядок організації та проведення особистого прийому громадян у Вінницькій обласній Раді (далі – Порядок).
Відповідно до пункту 7 Порядку, попередній запис громадян на особистий прийом до голови Вінницької обласної Ради проводиться за телефоном: (0432) 61-14-07. Під час попереднього запису з`ясовується прізвище, ім`я, по батькові, категорія, соціальний стан, місце проживання громадянина, зміст порушеного питання; до яких посадових осіб чи органів державної влади, органів місцевого самоврядування він звертався і яке було прийняте рішення; визначається посадова особа чи орган державної влади, місцевого самоврядування, до компетенції яких належить вирішення питання; вивчаються документи, інші матеріали, що подаються громадянином для обґрунтування своєї заяви (клопотання), скарги або пропозиції (зауваження). Під час попереднього запису громадянам надаються роз`яснення щодо можливості розгляду їх звернень з порушених питань першим заступником та заступниками голови обласної Ради у дні особистого прийому або згідно з поданою письмовою заявою.
Відповідно до Графіку особистого прийому громадян Головою Вінницької обласної Ради, першим заступником та заступниками голови Вінницької обласної Ради, затвердженим розпорядженням Голови обласної Ради від 30.12.2020 року №302, Голова обласної Ради проводить прийом громадян в другу п`ятницю місяця в приймальні громадян (кабінет №101 по вулиці Соборній, 70 в м. Вінниця) з 10:00 до 13:00 години.
Отже, Законом України «Про звернення громадян» гарантовано право громадян звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення, в тому числі і під час особистого прийому.
При цьому в силу положень п. 7 Порядку №302 особистий прийом головою Вінницької обласної Ради проводиться за попереднім записом громадян.
При цьому, під час попереднього запису з`ясовується прізвище, ім`я, по батькові, категорія, соціальний стан, місце проживання громадянина, зміст порушеного питання; до яких посадових осіб чи органів державної влади, органів місцевого самоврядування він звертався і яке було прийняте рішення; визначається посадова особа чи орган державної влади, місцевого самоврядування, до компетенції яких належить вирішення питання; вивчаються документи, інші матеріали, що подаються громадянином для обґрунтування своєї заяви (клопотання), скарги або пропозиції (зауваження).
Повертаючись до обставин справи, спірним є бездіяльність Голови Вінницької обласної ради Соколового Вячеслава Петровича щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 , який мав відбутися 14.06.2024.
Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 14.06.2024 мав бажання потрапити на особистий прийом до Голови Вінницької обласної ради ОСОБА_2 , тому прибув до приміщення Вінницької обласної ради, проте особистий прийом не відбувся.
Задля встановлення об`єктивної істини у справі судом витребувано у Вінницької обласної ради: належним чином завірену копію графіку здійснення прийому громадян Головою Вінницької обласної ради ОСОБА_2 , першим заступником Вінницької обласної ради та заступниками Вінницької обласної ради; інформацію про те, хто повинен здійснювати особистий прийом громадян у Вінницькій обласній раді, у разі відсутності з поважних причин посадової особи, яка повинна здійснювати прийом громадян, зокрема у разі відсутності з поважних причин Голови Вінницької обласної ради; належним чином завірену копію Журналу відвідувачів Вінницької обласної ради за 14.06.2024; відомості про проведення/не проведення особистого прийому громадян 14.06.2024 Головою Вінницької обласної ради ОСОБА_2 або його заступниками, та у разі не здійснення особистого прийому громадян, зазначити причини з наданням підтверджуючих доказів.
Із наданих суду на виконання вимог ухвали суду документів, судом встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до Вінницької обласної ради про запис його на особистий прийом 14.06.2024 до Голови Вінницької обласної ради ОСОБА_2 .
Так із службової записки начальника відділу по роботі із зверненнями громадян та доступу до публічної інформації управління з питань підготовки сесій обласної Ради та загальних питань виконавчого апарату Вінницької обласної ради Лукіянової Н. вбачається, що ОСОБА_1 14.06.2024 не звертався до Вінницької обласної ради про його прийом головою Вінницької обласної ради. Крім того зазначено, що 12.07.2024 реалізовано право позивача на особистий прийом заступником голови Вінницької обласної ради ОСОБА_3 .
Також із наданої копії Журналу відвідувачів Вінницької обласної ради за 14.06.2024 встановлено, що запис про відвідування позивачем Вінницької обласної ради 14.06.2024 відсутній.
Верховний Суд в постанові від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та152 Конституції України);
реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими;
правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору;
відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.
Водночас, Суд звернув увагу, що легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
В контексті спірних правовідносин позивач не довів, що мав легітимні очікування проведення з ним особистого прийому 14.06.2024 Головою Вінницької обласної ради ОСОБА_2 , адже як встановлено матеріалами справи, із попереднім записом про його проведення до Вінницької обласної ради не звертався, що в свою чергу передбачено п. 7 Порядку №302.
Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що підставою не проведення 14.06.2024 особистого прийому Головою Вінницької обласної ради слугувало те, що ОСОБА_2 перебуває на лікуванні, про що його було повідомлено охороною Вінницької обласної ради.
Однак, із долучених до матеріалів справи документів вбачається, що Голова Вінницької обласної ради перебував у відрядженні в Калинівській міській територіальній громаді Хмільницького району з метою робочої зустрічі з командуванням військової частини (розпорядження №47Г-вд від 13.06.2024).
Тому, виходячи із заявлених позовних вимог та доказів, зібраних у справі, позивачем не доведено належними доказами звернення до Вінницької обласної ради про його особистий прийом 14.06.2024 Головою Вінницької обласної ради ОСОБА_2 , а отже і не доведено порушення відповідачем його прав, свобод чи інтересів в частині незабезпечення його права на особистий прийом.
Так, згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, чинними вимогами КАС України передбачено, що захист прав, свобод та інтересів осіб завжди відбувається після наявного факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Отже, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.
У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати у разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи. Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення у справах: Аксу проти Туреччини від 15.03.2012, Бурден проти Сполученого Королівства від 29.04.2008, Тенасе проти Молдови від 27.04.2010).
Верховний Суд у постанові від 07.12.2023 року по справі №826/16855/17 звернув увагу, що відповідно до усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і доведеність позивачем порушення відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю його прав та законних інтересів. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а і узгоджується з висновками щодо застосування норм права, наведеними у постанові цього ж Суду від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а.
Крім того, у постанові від 24.01.2023 у справі № 440/2513/20 Верховний Суд зазначив, що порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи.
Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень та/або органами місцевого самоврядування особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18 та від 20.02.2023 року у справі №160/11429/21.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Шидловський В.Б.