ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5903/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року (суддя Луніна О.С.) в справі № 160/5903/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 
зобов`язання здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 206 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення ОСОБА_1 до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки та додаткової відпустки за 2015-2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168   Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, з урахуванням раніше виплачених сум.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт зауважує, що додаткова винагорода, виплачена позивача, не мала постійного характеру, тобто додаткова винагорода не є складової грошового забезпечення.
Грошова компенсація за дні щорічної та додаткової відпусток нараховувались та виплачувались ОСОБА_1 в порядку, визначеному законом, та в розмірі, встановленому Міністром оборони України 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та посвідченням.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 №101 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 15.05.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Цим же наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 №101 вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за 31 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, 35 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та кількість календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік не вказано, але зазначено, що позивач використав тільки 15 діб, а також виплатити грошову компенсацію за невикористану   додаткову відпустку   як учаснику бойових дій за 2015-2024.
Як вбачається з карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2022-2024 роки, позивачу у період з березня 2022 року по травень 2024 року щомісячно нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою №168.
Листом відповідача від 11.03.2025 року №157 підтверджено, що позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки (31 доба) за 2022 рік у розмірі 57927,38, за 35 діб за 2023 рік у розмірі 65401,87 грн., та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (140 діб) у розмірі 261607,50 грн.
23.01.2025 року представник позивача звернулася до відповідача з адвокатським запитом, в якому, серед іншого, просила надати інформацію чи було враховано додаткову грошову винагороду, отриману позивачем, при обрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки та додаткової відпустки за 2015-2024 роки.
Листом від 04.02.2025 №6/3/2638, відповідно до якої додаткова грошова винагорода не враховується при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Відповідно до довідки про грошове забезпечення. Позивач отримував додаткову грошову винагороду під час проходження військової служби.
Врахувавши, що додаткова винагорода, передбачена постановою № 168, є видом додаткового грошового забезпечення військовослужбовців, що виплачується під час дії воєнного стану і має постійний характер виплати, суд першої інстанції вважав, що вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпусток. З огляду на таке, при обчисленні розміру таких виплат (компенсації за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпусток), відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні позивачу до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки та додаткової відпустки за 2015-2024 роки та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки та додаткової відпустки за 2015-2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, з урахуванням раніше виплачених сум.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини у військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2024 року №101 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, з 15 травня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 травня 2024 року №101 передбачена виплата ОСОБА_1 грошової компенсації за 31 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, 35 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, кількість календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік не вказано, проте наявні відомості про те, що ОСОБА_1 використав 15 діб, а також передбачена виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2024 роки.
За відомостями карток особового рахунку за 2022-2024 роки ОСОБА_1 у період з березня 2022 року по травень 2024 року щомісячно нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою №168.
На звернення представника позивача листом відповідача від 04 лютого 2025 року №6/3/2638 повідомлено, що додаткова грошова винагорода не враховується при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. 
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для обчислення розміру компенсації за всі невикористані дні відпустки із врахуванням у складі грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір такої компенсації, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року ухвалено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704), якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу. Ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони (стаття 9 Закону №2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №240/32125/23 сформульовано наступний висновок:
«...за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
(...)
...на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини від 07 листопада 2023 року №133/9275 (а.с. 59) виплачувалася позивачу, починаючи з квітня 2022 року по лютий 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.».
Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведений висновок Верховного Суду на виконання частини п`ятої статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що враховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та виплачувалася позивачу у 2022, 2023, 2024 роках, тому вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки.
Доводи апелянта зводяться до того, що додаткова винагорода не є складовою грошового забезпечення, та спростовані приведеними висновками суду, які ґрунтуються на позиції Верховного Суду зі спірного питання.
Також судом відхиляються доводи апелянта про те, що додаткова винагорода виплачувалась позивачу несистематично, адже такі доводи спростовані карткою особового рахунку позивача за 2022-2024 роки, за відомостями якої ОСОБА_1 у період з березня 2022 року по травень 2024 року щомісячно нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою №168.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року в справі № 160/5903/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року в справі № 160/5903/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 20 серпня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов