ПОСТАНОВА                                                                                       
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 серпня 2025 року                                 
м. Київ
 
справа № 161/7940/23
провадження № 61-3057св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                             Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання прав іпотекодержателя
 
за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року у складі судді Черняка В. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2023 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк, іпотекодержатель) звернулося до суду з позовом,                             у якому просило визнати за ним право іпотекодержателя, яке виникло на підставі договору іпотеки від 19 червня 2008 року № 92-08/02 без оформлення заставної, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. за реєстраційним номером 5667, на належні на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 236,0 кв. м, житловою площею 156,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254437307228; земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель                               і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: с. Тарасове Луцького району Волинської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254749407228.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалося на те, що                             09 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк») і ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 92/08-І/02, за умовами якого позичальнику надано кредит                          в розмірі 150 000,00 дол. США, на строк до 16 червня 2028 року, зі сплатою за користування кредитом 13,8 % річних. 
 
19 червня 2008 року для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку банку нерухоме майно - цілий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 236,0 кв. м, житловою площею 156,1 кв. м, який знаходиться на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою та належить іпотекодавцю ОСОБА_6 .
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня                         2012 року у справі № 0308/1715/2012, залишеним без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ПАТ АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж. В. (далі - приватний нотаріус Максим`як Ж. В.), Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Волинське ОБТІ»), приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. (далі - приватний нотаріус Дехтярук І. В.) про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено. 
 
Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                                                і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року зазначені рішення були скасовані            в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ПАТ АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Максим`як Ж. В., КП «Волинське ОБТІ», приватного нотаріуса                             Дехтярук І. В. про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
 
Після ухвалення рішення апеляційного суду та до скасування його судом вищої інстанції майно, яке перебувало в іпотеці банку, вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_6 та перейшло у власність до ОСОБА_3 . 
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року у справі № 161/15966/16-ц у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до                        ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що всупереч нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після скасування рішення суду про недійсність договору іпотеки позивач не вчинив жодних дій для відновлення державним реєстратором первинного запису про обтяження майна іпотекою. Позивач позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя спірного майна, оскільки на підставі судових рішень, які були в подальшому скасовані, запис про іпотеку був вилучений, а саме майно було відчужене на користь інших осіб. 
 
У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням від 16 листопада                            2023 року позов задовольнив. Визнав за ПАТ АБ «Укргазбанк» право іпотекодержателя, яке виникло на підставі договору іпотеки від 19 червня 2008 року № 92-08/02 без оформлення заставної, посвідченого приватним нотаріусом Дехтярук І. В. за реєстровим № 5667, на належні на праві власності ОСОБА_1                                                        і ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок                                                      з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 236,0 кв. м, житловою площею 156,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254437307228 та земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: с. Тарасове Луцького району Волинської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254749407228. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими                     і доведеними. При цьому суд виходив з того, що неодноразовий перехід права власності на предмет іпотеки кінцевими набувачами якого є відповідачі, також не припиняє дію іпотеки навіть у тому випадку, якщо до відома нових власників не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Оскільки відповідачі категорично заперечують статус позивача, як іпотекодержателя майна, що наразі перейшло у їх власність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право іпотекодержателя на спірне нерухоме майно. Такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним, остаточно вирішить спір між сторонами та буде сприяти у найкращий спосіб поновленню порушених прав позивача.
 
Також суд виходив з того, що позивач не пропустив позовної давності.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Волинський апеляційний суд постановою від 01 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст касаційних скарг та їх узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,         у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада                            2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року                              і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17; суд необґрунтовано відхилив інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті                             411 ЦПК України); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на спірне майно за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, отже, добросовісно покладалися на ці відомості, не знали і не могли знати про існування таких прав чи обтяжень, а тому набули право на таке майно вільним від зареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Апеляційний суд, вийшовши за межі предмета доказування, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови з власної ініціативи безпідставно встановив факт недобросовісної поведінки набувачів спірного майна, пославшись на припущення.
 
Також скарга містить доводи про те, що суди неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють позовну давність.
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,         у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада                        2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року                          і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17; суд необґрунтовано відхилив інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті                         411 ЦПК України); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги аналогічні доводам, які наведені у касаційній скарзі ОСОБА_2 .
 
У лютому 2024 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,                            у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада                      2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року                           і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що перехід права власності на предмет іпотеки відбувався за відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про права інших осіб на це нерухоме майно або їх обтяжень не було. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 набули право власності від ОСОБА_3 , який ніколи не був іпотекодавцем цього предмета іпотеки. 
 
Також скарга містить доводи про те, що суди неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють позовну давність.
 
У квітні 2024 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало відзив на касаційні скарги   ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у яких просило залишити їх без задоволення,                  а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними                          і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. 
 
У квітні 2024 року ОСОБА_8 подав відзив на всі касаційні скарги, у якому просив їх задовольнити. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 
 
09 квітня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення № 2 Рівненської філії і ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 92/08-І/02, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 150 000,00 дол. США, на строк до 16 червня 2028 року, зі сплатою за користування кредитом 13,8 % річних. 
 
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 червня                              2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки                              № 92-08/02, за умовами якого, вона передала в іпотеку банку нерухоме майно - цілий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 236 кв. м, житловою площею 156,1 кв. м. який розташований на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою та належить іпотекодавцю ОСОБА_6 .
 
Однак станом на 17 грудня 2009 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 162 233,83 дол. США, з яких: 138 750,00 дол. США - заборгованість за кредитом, 943,33 дол. США - нараховані відсотки, 7 499,72 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 15 040,78 дол. США - прострочені відсотки, 29 353,13 грн - пеня за простроченим кредитом та відсотками.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня                            2012 року у справі № 0308/1715/2012, яке залишене без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Максим`як Ж. В., КП «Волинське ОБТІ», приватного нотаріуса Дехтярук І. В. про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано недійсним договір, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , посвідчений 07 березня 2008 року приватним нотаріусом Максим`як Ж. В. за реєстровим номером 555. Скасовано рішення реєстратора КП «Волинське ОБТІ» від 09 квітня 2008 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 , що зареєстроване                                   в електронному реєстрі реєстру прав власності на нерухоме майно за № 18112216, кад. № 171. Зобов`язано КП «Волинське ОБТІ» поновити державну реєстрацію права власності на житловий на АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 . Визнано недійсним договір іпотеки                                № 92-08/02, посвідчений 19 червня 2008 року приватним нотаріусом Дехтярук І. В. за реєстровим номером 5667. Зобов`язано приватного нотаріуса Дехтярук І. В. виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 7413885, контрольна сума ГДГД6БОА7А про обтяження іпотекою житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 18112216; земельної ділянки, площею 0,11 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0722881000:03:001:0089. Зобов`язано приватного нотаріуса Дехтярук І. В. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 7413846, контрольною сумою Е07ГБГА1ЕД про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження будинок житловий на АДРЕСА_1 , номер РПВН 18112216 та земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер 0722881000:03:001:0089, розташована в селі Тарасове Луцького району Волинської області, 
 
Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                                              і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_5 до                          ОСОБА_6 , ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Максим`як Ж. В., КП «Волинське ОБТІ», приватного нотаріуса Дехтярук І. В. про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову                                         в задоволенні позову.
 
Отже, договір іпотеки від 19 червня 2008 року № 92-08/02 є чинним.
 
Після ухвалення рішення апеляційного суду та до скасування його Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ будинок і земельна ділянка, які перебували в іпотеці банку, вибули з власності іпотекодавця ОСОБА_6 та перейшли у власність до ОСОБА_3 . Після цього неодноразово відбувалося відчуження предмета іпотеки різним особам.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року № 161/15966/16-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                    є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Спірні правовідносини стосуються захисту прав кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який був відчужений на користь третіх осіб                       у період відсутності в державних реєстрах запису про обтяження майна іпотекою.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні                                            і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття                           3 Закону України «Про іпотеку»).
 
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі                               № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека                         є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого                                        з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений                       з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення.
 
Також Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо іпотека припинена                                у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна.
 
Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей                         у Державному реєстрі іпотек.
 
У пункті 9.8 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що                                 у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного                                          з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність                          у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
 
Задовольняючи позов, місцевий суд, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що поведінка набувачів спірного майна, в тому числі відповідачів, щодо набуття майна, яке обтяжене іпотекою без відома іпотекодержателя, за наявності чинного кредитного договору та договору іпотеки не може вважатися добросовісною, оскільки розумними та обачними діями покупців за наявності таких обставин було б вивчення ситуації, за якої запис про обтяження (іпотеки) було скасовано.
 
При цьому апеляційний суд врахував, що у період набуття ОСОБА_2                                і ОСОБА_1 спірного майна, яке було відчужене на їхню користь                    ОСОБА_3 (який набув його від ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 , у свою чергу,                     від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), первинний іпотекодавець ОСОБА_6 набула у власність за договором дарування від 08 вересня 2017 року, укладеним                                      з ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_2 ,                                                       а ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 19 червня 2018 року набула квартиру АДРЕСА_3 , в якій зареєстрована ОСОБА_1 .
 
Крім того, між третіми особами - ОСОБА_8 та ОСОБА_3 - 30 червня                        2016 року укладено договір позики, забезпечений договором іпотеки від 30 червня 2016 року щодо спірного майна. Згідно з інформацією з державного реєстру, строк виконання зобов`язань за договором позики - 30 червня 2019 року. Однак                                    в судовому засіданні ОСОБА_8 не зміг пояснити суми боргу, термін виконання основного зобов`язання та вказав, що з позовом до ОСОБА_3 про виконання ним зобов`язань до суду не звертався.
 
З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій встановили, що поведінка відповідачів при набутті права власності на предмет іпотеки у серпні 2017 року на підставі договорів міни є недобросовісною. 
 
Аргументи касаційних скарг зазначених висновків не спростовують та свідчать про неправильне тлумачення заявниками норм права, оскільки у спірних правовідносинах суд має встановити факт добросовісності/недобросовісності набуття права власності на предмет іпотеки, адже від встановлення цієї обставини залежить можливість встановити обґрунтованість заявлених вимог позову. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.
 
При цьому Верховний Суд враховує і те, що набуваючи у власність майно відповідачі не проявили розумну обачність, не ознайомилися зі змістом документів, що підтверджують право власності на це майно, підстави його набуття та не врахували наявність судових спорів пов`язаних з предметом іпотеки.
 
Доводи касаційних скарг про попуск позивачем позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки після набрання законної сили рішенням суду у справі                                         № 161/15966/16-ц, з огляду на норми Закону України від 30 березня 2020 року                             № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку                                          з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», позовна давність у цій справі не сплинула.
 
У зв`язку з цим Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційних скарг                      (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявників з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. 
 
Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційних скаргах як підстава для відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення переглянуте                       в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті    і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада                       2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов